Номер провадження: 22-ц/785/4686/15
Головуючий у першій інстанції Чебан А. П.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а:

05 січня 2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 про визнання кредитного договору за № ODTOGA від 13 червня 2008р. недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що у вересні 2014р. йому стало відомо про наявність кредитного договору за № ODTOGA від 13 червня 2008р., що укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нібито з ним (ОСОБА_2). на суму 29722,50 доларів США. Зазначене йому стало відомо при отриманні ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 вересня 2014р. про відкриття провадження та з позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При ознайомлені з копією кредитного договору він виявив, що його підпис підроблений та проставлений сторонньою особою. Він не звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням про отримання кредиту в іноземній валюті, при укладенні вказаного договору участі не приймав, і взагалі було відсутнє його волевиявлення, як учасника правочину, кредитний договір та заяву він не підписував, і грошові кошти у розмірі 29 722 долари США 50 центів він не отримував.

Разом з тим, позивач зазначив, що вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 грудня 2010р., який 21 грудня 2010р. набрав чинності, відповідач по справі - ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні злочинів передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України. Вироком встановлено, що ОСОБА_3 без його дозволу, волевиявлення та без належних повноважень, уклав 13 червня 2008р. кредитний договір № ODTOGA в іноземній валюті - долару США.

Позивач ОСОБА_2 просив задовольнити його позов з урахуванням того, що вирок відносно ОСОБА_3, як письмовий доказ являється належним та допустимим при розгляді зазначеної цивільної справи та є підтвердженням того, що він (ОСОБА_2) не укладав з Банком жодних договорів (а.с.2-3).

Відповідач ОСОБА_3 визнав позов у повному обсязі (а.с.22,29).

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив закрити провадження по даній справі у зв'язку з тим, що відповідно до вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 грудня 2010р. кредитний договір №ODTOGA визнаний недійсним. Представник банку вказав, що Банком подано заяву про відмову від позову у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2, про звернення стягнення, тому вважає, що спір між сторонами відсутній (а.с.30).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 березня 2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Суд визнав недійсним кредитний договір № ODTOGA від 13 червня 2008р., укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (в рішенні помилково зазначено по-батькові - «ОСОБА_2») в іноземній валюті у розмірі 29722долари 50 центів (а.с.39-40).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. При цьому апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не застосована позовна давність до виниклих правовідносин, порушено процедуру проведення почеркознавчої експертизи, не перевірені доводи, які мають значення для правильного вирішення справи та додатково не витребувані докази, що мають суттєве значення (а.с.48-54).

Справа розглянута у відсутності сторін, які належним чином були сповіщені про слухання справи в апеляційному суду.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2008р. ПАТ КБ «ПриватБанк» з одного боку, та ОСОБА_2 з іншого боку, але без відома та згоди останнього, підписано кредитний договір № ODTOGA, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 29722,50 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути вказаний кредит до 13 червня 2018року та сплатити відсотки за користування кредитом (а.с.7-8).

Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 грудня 2010р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України та встановлено, що ОСОБА_3 оформив кредитний договір № ODTOGA від 13 червня 2008р. на ім'я ОСОБА_2 та отримав кредитні кошти (а.с.5-6).

Згідно ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За вказаних підстав, суд першої інстанції вважав встановленим факт не підписання оспорюваного договору позивачем, так як встановлені вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 грудня 2010року обставини є обов'язковими для суду при розгляді даної справи.

Посилання представника відповідача на те, що положення ч. 4 ст. 61 ЦК України не підлягають застосуванню при розгляді даної справи, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги, так як вищевказаним вироком встановлено факт підписання ОСОБА_3 оспорюваного кредитного договору замість позивача ОСОБА_2 і ці дії ОСОБА_3 створили цивільно-правові наслідки для позивача.

Як вбачається з вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 03грудня 2010р. був задоволений цивільний позов банка до ОСОБА_3 про стягнення 51380,24 доларів СЩА, що еквівалентно 405390грн.09коп. у повному обсязі (а.с.5-6).

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Оскільки позивач не приймав участі в укладені оспорюваного договору, що встановлено вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 грудня 2010р., то він має право вимагати визнання угоди недійсною на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, як таких що не відповідають його внутрішній волі.

Вказані висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи та діючому законодавстві.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності судова колегія не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що про існування оскаржуваного кредитного договору він дізнався у вересні 2014року, а з позовом до суду звернувся 05січня 2015р., тобто в межах строку позовної давності.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача не надав суду першої інстанції заяви про застосування позовної давності.

Доводи апелянта щодо порушення процедури проведення почеркознавчої експертизи також не прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки згідно ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У даному випадку вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 грудня 2010року набрав чинності.

Доводи апеляційної скарги пов'язані з незгодою з висновками суду першої інстанції по оцінки доказів, тоді як відповідно до вимог ст. 212 ЦПК оцінка доказів є виключним правом суду та їх переоцінка є неприпустимою.

Будь-яких інших доводів апелянтом не наведено.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: І.П.Сидоренко

Судді: С.О.Погорєлова

Т.В.Цюра