У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 3 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 1999 року він уклав з ОСОБА_5 договір, за умовами якого передав останній 1 млн доларів США до 1 серпня 2013 року. На забезпечення виконання вказаного зобов'язання з ОСОБА_6 було укладено договір поруки та договір застави, за яким останній передав у заставу належне йому майно: 100 штук звичайних акцій та 1 штуку директорських акцій та пов'язані з ними майнові права в компанії SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD (Ізраїль) вартістю 1 млн доларів США. В установлений договором строк відповідачі свої зобов'язання не виконали і заборгованість за договором позики не повернули.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд звернути стягнення на предмет застави та визнати за ним право власності на 100 штук звичайних акцій та 1 штуку директорських акцій та пов'язані з ними майнові права в компанії SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD (Ізраїль) вартістю 1 млн доларів США, що є еквівалентом 7 млн 993 тис. грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2013 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави за договором від 10 лютого 1999 року та визнано за ОСОБА_4 право власності на 100 штук звичайних акцій та 1 штуку директорських акцій та пов'язані з ними майнові права в компанії SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD (Ізраїль) вартістю 1 млн доларів США, що є еквівалентом 7 млн 993 тис. грн у рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 млн доларів США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 3 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, правильно застосувавши Закон України «Про міжнародне приватне право», положення норм ЦК України про зобов'язання та забезпечення зобов'язання, норми Закону України «Про заставу», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що предметом спору є акції та пов'язані з ними майнові права компанії, зареєстрованої в Ізраїлі, яка згідно з умовами свого Статуту (п. 32) не надавала згоди на заставу акцій і, яка, при цьому, не була залучена позивачем та судом до участі у справі в порядку ст. 33 ЦПК України.

Крім того, у такому ж порядку не був залучений до участі у справі і ОСОБА_7, який подав апеляційну скаргу і якому ОСОБА_6 продав спірні акції 12 квітня 1999 року, до пред'явлення позову.

Отже, підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на предмет застави за договором від 10 лютого 1999 року не було. Також застава не була зареєстрована згідно з законодавством Ізраїля.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 3 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько В.А. Черненко