АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №662/1911/14-ц Головуючий в І інстанції Марківський О.В.
Номер провадження №22 -ц/791/425/15 Доповідач: Стародубець М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця «30» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.
при секретарі:Цулукіані І.О.,
за участю адвоката:Зайцева М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 09 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопада 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду з вказаним вище позовом, зазначаючи, що в лютому 2005 року він звернувся до Новотроїцького відділення Херсонської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є відповідач, з метою оформлення договору депозитного вкладу.

Співробітником банку ОСОБА_7 було оформлено такий правочин на його ім'я та зроблені відповідні відмітки, підтверджуючі факт внесення ним до банка грошових коштів в період з 16 лютого по 12 травня 2005 року, загальний розмір яких склав 23 000 грн.

Пізніше виявилося, що співробітниками банка ОСОБА_7 та ОСОБА_9 при виконанні своїх службових обов'язків були вчинені протиправні дії по розкраданню внесених ним грошових коштів, у зв'язку з чим вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року їх було засуджено за ч.5 ст.191 КК України, а його визнано потерпілим.

Рішенням Новотроїцького районного суду від 02 жовтня 2014 року з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його користь стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 23 000 грн., тобто грошові кошти, які ним передавалися співробітникам банка для внесення на депозит.

Посилаючись на те, що внесені ним до банка грошові кошти в розмірі 23 000 грн. фактично є втраченим майном, а тому банк, який несе відповідальність за протиправні дії своїх працівників, має відшкодувати завдані йому збитки, просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 52 049 грн., з яких 23 069 грн. - інфляційні втрати за період з 01 червня 2005 року по 31 жовтня 2014 року, 28 980 грн. - упущена вигода, яку б він міг отримати в разі дійсного укладення депозитної угоди та її реального виконання.

Рішенням суду від 09 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_8 суму коштів, знецінених внаслідок інфляції за період з 01 червня 2005 року по жовтень 2014 року в частково розмірі 21 919 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить ухвалене місцевим судом рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні вимог ОСОБА_8 відмовити у повному обсязі.

Письмові заперечення на подану ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 16.02.2005 року та 12.05.2005 року працівник відповідача ОСОБА_7 в процесі виконання трудових обов'язків за підробленими депозитними договорами отримала від ОСОБА_8 грошові кошти, загальна сума яких складає 23000 грн., які використала на власний розсуд, передавши їх іншому працівнику банку ОСОБА_9

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, частково зміненим судом апеляційної інстанції, вказані вище особи визнані винними у скоєнні злочину.

Рішенням цього ж місцевого суду від 02 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, з відповідача, з яким винні у злочині особи перебували у трудових відносинах, в порядку передбаченому ст.1172 ЦК України стягнута на користь ОСОБА_8 матеріальна шкода в сумі 23 000 грн.

Зазначеним рішенням встановлені певні факти й обставини, які мають преюдиціальне значення в цій справі, визначена відповідальна за заподіяну позивачеві матеріальну шкоду особа, з якої суд першої інстанції правомірно стягнув на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів вказану в рішенні грошову суму, обчислену з урахуванням визначених Держстатом України індексів інфляції за вказаний в позові період.

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині рішення, вважає їх правильними та такими, що узгоджуються з приписами ч.2 ст.625 ЦК України й правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01 жовтня 2014 року в справі 6-113цс14.

В даному випадку зобов'язання суб'єкта відповідальності зводиться до сплати грошей за попередньо ухваленим рішенням, а відтак є грошовим зобов'язанням.

Викладені в апеляційній скарзі доводи з приводу того, що в даному випадку мають місце деліктні правовідносини, що виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань, спростовуються наведеним вище мотивуванням.

Питання про застосування судом строку позовної давності в порядку, передбаченому ч.3 ст.267 ЦК України, відповідачем не порушувалося, а тому місцевим судом не вирішувалося. Апеляційна скарга не містить доводів з приводу недотримання судом норм матеріального права щодо застосування позовної давності, а звернення на це уваги банком в своїх додатково наданих письмових поясненнях не підлягає вирішенню апеляційним судом, оскільки на цій стадії розгляду справи здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Такий підхід відповідає викладеній Верховним Судом України правовій позиції в постанові від 11 лютого 2015 року у справі за № 6-246цс14.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не дають підстав вважати, що ним допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Повно й правильно встановивши обставини справи, суд разом із тим допустив помилку в застосуванні норм матеріального права, яка не вплинула на правильне вирішення спору, пославшись в мотивувальній частині рішення як на одну з підстав задоволення позову на ст.1167 ЦК України, дія якої на спірні правовідносини не поширюється.

Відповідно до наведеного колегія суддів вважає, що постановлене по суті спору рішення слід змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду на вказану норму матеріального права.

В решті рішення місцевого суду не оскаржувалося, тому судом апеляційної інстанції за встановленими ст.303 ЦПК України правилами не переглядалося.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307-309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 09 грудня 2014 року змінити.

Виключити з його мотивувальної частини посилання суду на ст.1167 ЦК України.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: