АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Рулав» про стягнення завдатку за договором інвестування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ПП «Рулав» про стягнення завдатку за договором інвестування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 грудня 2006 року між сторонами укладено попередній договір інвестування будівництва санаторію (пансіонату) для ветеранів та учасників Великої Вітчизняної війни. Відповідно до умов попереднього договору позивач передає підприємству грошові кошти у сумі, еквівалентній 200 000 доларів США в якості завдатку для будівництва та реконструкції будівель та споруд, poзтaшoвaниx на земельній ділянці площею 2,2576 га за адресою: АДРЕСА_1. 21 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ПП «Рулав» було укладено договір інвестування будівництва санаторію (пансіонату) для ветеранів та учасників Великої Вітчизняної війни, відповідно до умов якого позивач передав грошові кошти у сумі, еквівалентній 200 000 доларів США, в якості завдатку для будівництва та реконструкції будівель та споруд, розташованих на вказаній земельній ділянці. ОСОБА_2 свої обов'язки за договором виконав в повному обсязі, однак ПП «Рулав» порушило умови договору та не виконало своїх зобов'язань, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі, еквівалентній 400 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 4 699 236,00 грн., та судовий збір.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність _____________________________________________________

Справа № 753/11532/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/3677/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 400 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день пред'явлення вимоги становить 4 699 236,00 гривень, а також судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Апелянт, зокрема, посилається на те, що суд дійшов помилкових висновків про недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог. Також вказує, що судом фактично було встановлено факт виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків та факт невиконання ПП «Рулав» своєї частини зобов'язання.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПП «Рулав» - ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ПП «Рулав» укладено попередній договір інвестування будівництва санаторію (пансіонату) для ветеранів та учасників Великої Вітчизняної війни (а.с. 9-11).

Відповідно до п. 1.1 попереднього договору позивач передає відповідачу грошові кошти у сумі, еквівалентній 200 000 доларів США в якості завдатку для будівництва та реконструкції будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці площею 2,2576 га за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 2.2.1. попереднього договору передбачено, що ОСОБА_2 зобов'язався передати грошові кошти погодженій сторонами особі - ОСОБА_7.

Також встановлено, що 21 березня 2007 року між сторонами укладено договір інвестування будівництва санаторію (пансіонату) для ветеранів та учасників Великої Вітчизняної війни (а.с. 12-13).

Умовами цього договору передбачено, що ПП «Рулав» зобов'язується у визначений строк вчинити ряд дій, спрямованих на укладення договору оренди зазначеної земельної ділянки та будівництво на ній санаторію (пансіонату). По виконанню ПП «Рулав» вказаних зобов'язань, ОСОБА_2 зобов'язався за рахунок власних або залучених коштів, у тому числі благодійних організацій, профінансувати у сумі, еквівалентній не менше ніж 2 000 000 доларів США будівництво вказаного санаторію.

Згідно з п. 1.2. договору позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі, еквівалентній 200 000 доларів США, в якості завдатку для будівництва та реконструкції будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці площею 2,2576 га за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до гарантійного листа від 21 березня 2007 року відповідач отримав від уповноваженої особи грошові кошти в еквіваленті 200 000 доларів США (а.с. 14).

Як вбачається з пояснень представника позивача, підставою для його звернення до суду стало невиконання відповідачем до цього часу жодного зі своїх зобов'язань, передбачених договором.

Відмовляючи у задоволення позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту невиконання відповідачем передбачених договором зобов'язань та передачі останньому грошових коштів у вказаній сумі.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Положеннями ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися завдатком.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Статтею 571 ЦК України встановлені правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком, а саме якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Положеннями ст.ст. 526, 527 ЦК України закріплений обов'язковий характер зобов'язання.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий в якості доказу отримання відповідачем зазначеної суми грошових коштів гарантійний лист від 21 березня 2007 року обґрунтовано не взятий до уваги судом першої інстанції, оскільки він не є прибутковим касовим ордером чи іншим платіжним документом, що передбачені діючим на той момент Положенням про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 637 від 15 грудня 2004 року, якими має підтверджуватися внесення готівки до каси підприємтсва.

Крім того, телеграма, надіслана на адресу суду ОСОБА_7 про підтвердження отримання ним від ОСОБА_2 та передання директору ПП «Рулав» ОСОБА_8 грошових коштів на суму 200 000 доларів США (а.с. 42), не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки з неї не вбачається за можливе встановити особу адресанта та пересвідчитися у дійсності зазначених у ній обставин.

З наданого позивачем листа від 6 червня 2007 року, адресованого позивачу ОСОБА_2 від імені директора ПП «Рулав» ОСОБА_8 (а.с. 113), вбачається, що останній повідомляє позивача про зміну засновника підприємства, відмову від наміру будувати зазначений у договорі інвестування санаторій та можливість отримати грошові кошти від ОСОБА_9

Натомість, згідно з відомостями договору купівлі-продажу прав засновника приватного підприємства та рішення засновника ПП «Рулав» ОСОБА_8 від 13 березня 2007 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського МНО Носенка О.В., ОСОБА_11 з цього дня набула прав засновника ПП «Рулав», а ОСОБА_8 вийшов з підприємства (а.с. 114-116).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що на момент написання листа від 6 червня 2007 року ОСОБА_8 не був засновником ПП «Рулав» та не займав посаду його директора.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апелянта з приводу того, що позивачем під час розгляду справи було надано всі докази, які свідчать про передачу грошових коштів ПП «Рулав», не підтверджені матеріалами справи, з яких вбачається, що окрім вказаних вище гарантійного листа, який не є первинним платіжним документом, та телеграми, інших доказів суду надано не було.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко