У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Рихальська О.В., про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 31 липня 2008 року ОСОБА_4 уклав кредитний договір з закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 48 700,33 доларів США. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між позивачами, ОСОБА_4 з одного боку та ПАТ КБ «Приватбанк» з іншого, було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном шляхом обману.

Посилаючись на те, що договір іпотеки від 31 липня 2008 року вони вчинили під впливом обману з боку ОСОБА_4 просили визнати його недійсним.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Миколаївської області від 26 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт укладення оспорюваного правочину під впливом обману з боку банку та наявності у діях останнього умислу на введення в оману позивачів для спонукання їх до укладення оспорюваного правочину.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2124/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук