Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Журавель В.І.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, відділу Держземагенства у Воловецькому районі Закарпатської області, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про скасування рішення сільської ради та визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1. Рішенням Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області від 30 березня 2010 року їй передано у власність земельну ділянку площею 0,50 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована за цією ж адресою. Зазначає, що під час виготовлення технічної документації з'ясувалося, що частину цієї земельної ділянки приватизовано відповідачкою на підставі рішення Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області від 10 лютого 1997 року, у зв'язку з чим нею отримано державний акт на право власності на землю. Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила задовольнити її позовні вимоги, визнати незаконним і скасувати рішення Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області від 10 лютого 1997 року в частині передання у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,35 га, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, с. Верхні Ворота, та визнати недійсним і скасувати державний акт на право приватної власності на землю від 29 березня 2002 року, виданий на ім'я ОСОБА_4

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року позов задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області від 10 лютого 1997 року в частині передання у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,35 га, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, с. Верхні Ворота; визнано незаконним і скасовано державний акт на право приватної власності на землю від 29 березня 2002 року, виданий на ім'я ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04 лютого 2015 року рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року в частині визнання незаконним та скасування рішення Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області від 10 лютого 1997 року в частині передання у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,35 га, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, с. Верхі Ворота, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог; рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року в частині задоволення позову про визнання незаконним та скасування державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_4 29 березня 2002 року, залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи незаконним і скасовуючи рішення органу місцевого самоврядування в частині передачі у приватну власність земельної ділянки, а також визнаючи незаконним і скасовуючи державний акт на право приватної власності на землю, суд першої інстанції виходив з того, що державний акт на право приватної власності на землю видано з порушенням норм чинного земельного законодавства, оскільки в ньому містяться недостовірні дані про розмір земельної ділянки, а також його видано з порушенням порядку виготовлення. Оскільки захист прав громадян на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсним рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, то у зв'язку з визнанням та скасуванням державного акта на право приватної власності на землю підлягає визнанню недійсним і рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано спірний правовстановлюючий документ.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині передачі у приватну власність земельної ділянки та ухвалюючи в цій частині рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області прийнято в межах її компетенції згідно з чинним законодавством, тому підстави для його скасування відсутні.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що ОСОБА_3 є власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом (рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 29 березня 2010 року).

Згідно з рішенням Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області від 30 березня 2010 року № 580 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,50 га, в тому числі земельну ділянку площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_4 є сусіднім землекористувачем.

На підставі рішення Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області від 10 лютого 1997 року ОСОБА_4 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,35 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

29 березня 2002 року ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно з яким їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,442 га.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України (правова позиція Верховного Суду України згідно з постановою № 6-93цс13).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Вирішуючи спір, суди не з'ясували, в чому полягає порушення прав позивачки відповідачкою, не досліджено доказів, які б підтверджували, що позивачка є власником господарської будівлі (хлів), що розташована на земельній ділянці, власником якої є відповідачка, не враховано, що державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_4 отримала 29 березня 2002 року, тобто за вісім років до прийняття Верхньоворітською сільською радою Воловецького району Закарпатської області рішення про передачу позивачу у власність земельної ділянки; не встановлено яке нерухоме майно належить позивачці на праві власності, і яке входить до складу Ѕ частини будинковолодіння, не спростовано заперечення відповідачки, що на підставі рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 29 березня 2010 року за позивачкою визнано право власності на Ѕ частину спадкового майна і не зазначено, на яку саме частину господарських будівель і споруд визнано право власності за позивачкою у порядку спадкування за заповітом.

Зазначаючи, що державний акт на право приватної власності на землю від 29 березня 2002 року, виданий на ім'я ОСОБА_4, видано з порушенням чинного законодавства, оскільки до нього внесені недостовірні дані про розмір земельної ділянки, суд першої інстанції не з'ясував причину розбіжності розмірів площі земельної ділянки, яка надана ОСОБА_4 на підставі рішення органу місцевого самоврядування та розмір якої зазначений у державному акті, не дослідив рішення Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області від 26 грудня 1998 року, на підставі якого ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого підсобного господарства, не надав оцінки поясненням відповідачки що сторони спору не є суміжними землекористувачами, а їх земельні ділянки розмежовує земельна ділянка (дорога) загального користування.

Крім того, суд не дав оцінки технічній документації щодо приватизації відповідачкою земельної ділянки, зокрема акту про погодження меж (а.с. 69), згідно якого спірних питань і претензій між суміжними землекористувачами немає.

Крім того, суди не встановили межі спірних земельних ділянок, не з'ясували, в межах якої земельної ділянки розташована господарська будівля (хлів) щодо якого виник спір.

Отже суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували всі обставини справи, не дослідили всі докази та не надали їм оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оскільки суди допустили порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі частини другої статті 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська