Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В., Лубко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» просив скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про звільнення від 28 травня 2015 року №57-п; скасувати наказ Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» про припинення трудових відносин від 29 травня 2015 року №51-к, поновити позивача на посаді директора Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» з 29 травня 2015 року та стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі , пояснив, що з 25 грудня 2013 року позивач обіймав посаду директора Державного підприємства «Зовнішторгвидав України», на умовах трудового контракту, укладеного з Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, яке є засновником Державного підприємства «Зовнішторгвидав України», зі строком дії 3 (три) роки, починаючи з 25 грудня 2013 року по 25 грудня 2016 року. 28 травня 2015 року позивач звільнено з посади директора Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» на підставі п.8 ст.36 Кодексу України про працю, про що видано наказ Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 28 травня 2015 року за №57-п. Підставою для звільнення, як зазначено в наказі, слугувало одноразове грубе порушення позивачем трудових обов'язків, покладених на нього контрактом, що спричинили значні негативні наслідки для підприємства, та у зв'язку з недотриманням фінансового законодавства, ці обставини викладені у доповідній записці директора департаменту регулювання державних закупівель Стародубцева О. Є. Позивач вважає, що його звільнення з посади директора підприємства проведено з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки в період перебування позивача на посаді директора, підприємство показувало хороші фінансові показники, не було збитковим, всі фінансові плани виконувалися та в окремих періодах перевиконувались, завжди своєчасно та в повному обсязі працівникам підприємства виплачувалась заробітна плата, всі податки та інші обов'язкові платежі теж сплачувалися своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується наявними у справі копіями фінансових планів підприємства та звітів про їх виконання. Крім того, щорічно у 2012, 2013 та у 2014 році проводились перевірки діяльності підприємства уповноваженими органами - Рахунковою палатою України та контрольно-ревізійною службою, у жодному з висновків за результатами перевірок зазначеними органами не встановлено порушення керівником підприємства вимог фінансового законодавства. За результати роботи підприємства, за належне виконання посадових обов'язків, перевиконання фінансових планів позивачу в період 2013, 2014 та 2015 роки нараховувалась та виплачувалась премія, будь-яких дисциплінарних стягнень в період роботи до позивача не застосовувалось. Враховуючи наведені позивачем підстави щодо порушення трудових прав під час проведення процедури його звільнення, позивач просить визнати незаконними та скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про звільнення від 28 травня 2015 року №57-п; скасувати наказ Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» про припинення трудових відносин від 29 травня 2015 року №51-к, та поновити позивача на посаді директора Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» з 29 травня 2015 року з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу, що є предметом позову.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.

Представник відповідача - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Харабара Т.І. в судовому засіданні просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.1-6 т.2), пояснив, що звільнення позивача із займаної посади відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави його звільнення були обґрунтованими, оскільки трудові правовідносини між позивачем, як директором ДП «Зовнішторгвидав України», та Мінекономрозвитку базувалися виключно на контракті від 25.12.2013 року №23, отже підстави та порядок звільнення позивача з посади обумовлювались в першу чергу цим контрактом. Виходячи з наказу Мінекономрозвитку від 28.05.2015 року №57-п, звільнення ОСОБА_1 відбулося з підстав передбачених контрактом, пункт 8 статті 36 КЗпП України, у зв'язку з одноразовим грубим порушенням обов'язків, покладених на нього контрактом, що спричинили значні негативні наслідки для підприємства та у зв'язку з недотриманням фінансового законодавства. Тобто, дострокове припинення трудових правовідносин, які базувалися на контракті, відбулося з підстави передбаченої цим контрактом і непередбаченої нормами трудового законодавства, а отже норми трудового законодавства, що встановлюють порядок звільнення не підлягає застосуванню до даних правовідносин, в даному випадку щодо відібрання письмових пояснень перед застосуванням дисциплінарної санкції, обов'язку щодо доведення наказу про звільнення під розписку чи обмеження щодо неможливості звільнення у період непрацездатності, тому у Мінекономрозвитку не було правових підстав для їх врахування.

Представник відповідача - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Базюнь Ю.О. в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.1-6 т.2), та пояснень наданих в судовому засіданні представником відповідача Харабара Т.І.

Представник відповідача - Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» Сімороз І.О. в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.164-165 т.1), пояснила, що звільнення позивача із займаної посади відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави його звільнення були обґрунтованими, з позивачем, на дату звільнення, підприємством проведено повний розрахунок по заробітній платі та іншим обов'язковим платежам та видана трудова книжка. Крім того, представник відповідача наголосила на тому, що відповідно до змісту позовних вимог, позивачем не визначено, які саме позовні вимоги пред'явлено безпосередньо до Державного підприємства «Зовнішторгвидав України», що унеможливлює надати належну оцінку правовим підставам пред'явлення позову до даної юридичної особи.

Представник відповідача - Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» Льовіна А.І. в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи. (а.с.164-165 т.1)

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - Харабара Т.І. та Базюнь Ю.О., представників відповідача Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» - Сімороз І.О. та Льовіної А.І., дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Державне підприємство «Зовнішторгвидав України» засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, діє на підставі Статуту Державного підприємства «Зовнішторгвидав України», затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 06 вересня 2012 року №989. (а.с.124-142 т.1)

Підприємство є юридичною особою. Підприємство є державним комерційним підприємством. Права та обов'язки юридичної особи Підприємство набуває з дня його державної реєстрації в установленому порядку.

Підприємство має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням, штампи та бланки. (п.4.1, 4.2, 4.3 Статуту)

Управління підприємством відповідно до повноважень, визначених Статутом та законодавством здійснюється його директором, який призначається на посаду Уповноваженим органом шляхом укладання договору (контракту), у якому визначається строк найму, права, обов'язки, відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади та інші умови найму за погодженням сторін. (п.7.3 Статуту)

Відповідно до положень частини третьої - п'ятої ст.65 Господарського кодексу України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.

У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначається строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України , трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організація праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Судом встановлено, що з 25 грудня 2013 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» на термін та на умовах визначених контрактом, що підтверджується наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 25 грудня 2013 року за №124-п. (а.с.22 т.1)

25 грудня 2013 року між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, в особі виконувача обов'язків Міністра економічного розвитку і торгівлі України Максюти А.А., та ОСОБА_1 укладено Контракт №23 (далі по тексту Контракт). (а.с.24-30 т.1)

Відповідно до ч.2 ст.23 та ч.2 ст. 39-1 Кодексу законів про працю України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, тобто щодо строкових трудових договорів укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За умовами трудового контракту, Директор зобов'язується безпосередньо і через адміністрацію Підприємства здійснювати поточне управління Підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за Підприємством державного майна, а Мінекономрозвитку України зобов'язується створювати необхідні умови для матеріального забезпечення та організації праці Директора.

На підставі контракту виникають трудові відносини між Директором Підприємства та Мінекономрозвитку України.

Згідно з пунктом 16 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при наймані на роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №203 від 19.03.1993 року (з наступними змінами), контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установленим чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно проводитись з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством.

Відповідно до пп. «б», «є», «ж» п.5.3 Контракту, Директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний за ініціативою Мінекономрозвитку України, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення строку його дії: у разі одноразового грубого порушення Директором законодавства чи обов'язків, передбачених цим контрактом, що спричинили значні негативні наслідки для Підприємства (завдано збитків, виплачено штрафи тощо); у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості; у разі, коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості Підприємства, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним продукції (товарів, робіт, послуг) Підприємства.

28 травня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» на підставі пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку з одноразовим грубим порушенням обов'язків, покладеного на нього контрактом, що спричинили значні негативні наслідки для підприємства та у зв'язку з недотриманням фінансового законодавства, про що виданий наказ Міністром Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Айварас Абромавичус від 28 травня 2015 року за №57-п. (а.с.34 т.1)

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року №818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203», у відповідь на звернення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (вих. №2202-14/17194-06 від 28.05.2015 року) голова Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації О. Гаряга погодив звільнення ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства «Зовнішторгвидав України». (а.с.78, 80 т.2)

Статтею 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; підстави, передбачені контрактом, тощо.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом.

Як вбачається з наявних у справі доказів, на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27 березня 2015 року за №314 «Про проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Зовнішторгвидав України», наказано Департаменту державних закупівель та державного замовлення, департаменту відносин власності, юридичному департаменту, департаменту фінансової роботи та господарського забезпечення, департаменту інформаційних технологій, сектору запобігання та виявлення корупції та відділу внутрішнього аудиту провести з 30.03.2015 року по 30.04.2015 року перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Зовнішторгвидав України» за період з 01.01.2012 року по 31.03.2015 року, з цією метою утворено робочу групу з провадження перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Зовнішторгвидав України» у складі згідно з додатком до цього Наказу. (а.с.9-15 т.2)

На виконання наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27 березня 2015 року за №314, результати проведеної перевірки оформлено у формі Довідки про результати проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» датованої 15 травня 2015 року, яка підписана керівником робочої групи - директором департаменту регулювання державних закупівель О.Є. Стародубцев. (а.с.27-32 т.2)

Згідно висновків, які викладено у Довідці про результати проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Зовнішторгвидав України», з метою покращення діяльності ДП «Зовнішторгвидав України», усунення виявлених порушень і недоліків , керівник робочої групи вважає за необхідне: з метою недопущення у подальшому виникнення типових порушень та недоліків, викладених у довідці про результати провадження перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Підприємства, розглянути та обговорити її на нараді ДП «Зовнішторгвидав України»; усунути порушення фінансового законодавства шляхом відображення у фінансовій звітності належних активів Підприємства; запровадити практику нарахування сумнівною дебіторської заборгованості чи її списання; вжити заходів претензійно-позовного характеру щодо погашення дебіторської заборгованості; застосувати заходи дисциплінарного впливу на осіб винних у пропущенні строків позовної давності щодо стягнення дебіторської заборгованості, яка виникла у 2011- на початку 2012 року; привести у відповідність із чинним законодавством документацію, пов'язану із отриманням права на використання програмного забезпечення «ІАС «Державні закупівлі»; дотримуватись при укладання господарських договорів вимог щодо визначення істотних умов договору.

Враховуючи вищенаведене, підставами для дострокового розірвання контракту та звільнення позивача відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України слугувало недотримання директором підприємства фінансового законодавства та несвоєчасне стягнення дебіторської заборгованості, а саме: у Балансі (Звіті про фінансовий стан) ДП «Зовнішторгвидав» на 31.12.2014 року Підприємством відображено дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи і послуги у розмірі 6936 тис.грн., а виходячи із оборотно-сальдової відомості підприємства за 31.12.2014 року підприємством не повернута заборгованість, яка виникала у 2011 році, щодо якої минув строк позовної давності, на суму 798 545,00 грн., що є порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Мінфіну від 08.10.1999 року №237; також внаслідок пропущення строків позовної давності, на підприємстві не була стягнута дебіторська заборгованість, яка виникла у 2011 році та становила 798 545,00 грн., у 2012 році - 449 158,00 грн., що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями підприємства, тому сам факт наявності простроченої дебіторської заборгованості розцінюється як втрата активів підприємства та кваліфікується як нанесення збитків з вини осіб, якими не вжито відповідні дії, а саме не забезпечено проведення претензійно-позовної роботи, відповідно до обов'язків, покладених на них посадовими інструкціями, положеннями, статутами, законними та підзаконними актами, ці обставини виявлені за результатами проведеної перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства, які не спростовані позивачем під час розгляду справи.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.63 Цивільного процесуального кодексу України)

В той же час, будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, який в період перебування позивача на посаді диктора підприємства обіймав посаду начальника відділу юридичної та договірної роботи ДП «Зовнішторгвидав України», підтвердив, що в березні 2015 року, за наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, проводилася перевірка фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Зовнішторгвидав України», на вимогу членів робочої групи адміністрацією підприємства надавались господарські договори та інша необхідна документація, однак висновки робочої комісії по фактам виявлених порушень свідку, як керівнику відділу, доведені не були, в той час свідок наголосив, що на підприємстві належним чином проводилась претензійно-позовна робота щодо погашення дебіторської заборгованості, основна робота по направленню претензій проводилась в період з вересня 2013 року по лютий 2014 року, за результатами проведеної роботи підприємству було повернуто значну суму коштів, серед іншого, кошти, які обліковувались як безнадійна заборгованість, за якою минув строк позовної давності, в той же час з позовами до суду з метою стягнення проблемної заборгованості підприємство не зверталось, зважаючи на великі фінансові затрати, пов'язані зі сплатою судового збору, які підприємство мало сплачувати за власний кошт.

Контракт є особливою формою трудового договору, на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Зважаючи на те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ст. ст. 147, 149, 186-1 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Як роз'яснено у п.1, 18, 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» на суд покладено обов'язок охороняти конституційні права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується; при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язував звільнення.

Вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права позивача на його захист в зв'язку з незаконним звільненням, засновані на принципі юридичної визначеності.

Під принципом юридичної визначеності суд розуміє те, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою в особі відповідних суб'єктів владних повноважень, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії (типовому договорі).

При цьому, якщо держава схвалила певну концепцію, в даному випадку це покладення на відповідний орган обов'язку дотримання вимог законодавства під час вирішення питання звільнення позивача, то суб'єкт владних повноважень вважатиметься таким, що діє протиправно, якщо він відступить від встановлених обов'язків, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у суб'єктів відповідних правовідносин стосовно суворого додержання суб'єктом владних повноважень такої політики чи поведінки.

В контексті особливостей закріпленого практикою Європейського Суду з прав людини принципу юридичної визначеності, суд звертає увагу на те, що факт встановлення чинним законодавством України обов'язку роботодавця дотримуватися чіткої процедури під час вирішення питання звільнення позивача є підставою для виникнення у такої особи (зокрема, позивача) обґрунтованих очікувань щодо належного дотримання суб'єктом владних повноважень покладеного на нього законом обов'язку та не порушення ним прав особи на відповідний захист.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Зовнішторгвидав України», оскільки дострокове припинення трудового договору відбулось з підстав, передбачених контрактом і не є мірою дисциплінарної відповідальності, умови контракту не передбачали застосування заходів дисциплінарного чи громадського стягнення перед його розірванням, а тому звільнення позивача на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відповідає вимогам закону, обставини, які слугували підставою для його звільнення знайшли своє підтвердження під час розгляду судової справи, процедура звільнення позивача із займаної посади проведена з дотримання норм чинного законодавства.

У відповідності зі ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, зокрема, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Виходячи з відомостей, викладених у довідці Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» від 17.07.2015 р. (вих.№206/2510/07), 28 травня 2015 року ОСОБА_1, директору Державного підприємства «Зовнішторгвидав України», в день звільнення, виплачена заробітну плату та компенсація за невикористану відпустку за 36 днів, що підтверджується розрахунковим листом за травень 2015 року, а також виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності в липні 2015 року, що підтверджується розрахунковими листами за червень - липень 2015 року. (а.с.118, 119, 120, 121 т.2)

Таким чином, судом встановлено, що при звільненні позивача було виконано умови, встановлені ст. 47 Кодексу законів про працю України, в якій зазначено, що уповноважений власником підприємства орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, яка згідно з частиною 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України являється основним документом про трудову діяльність, також з боку адміністрації Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» вжито належних заходів з дотриманням процедури звільнення позивача та проведення повного розрахунку з працівником при його звільненні, ці обставини не заперечуються позивачем в межах даного спору.

Відповідно до ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Зважаючи на те, що судом не встановлено обставин, які давали б підстави для поновлення позивача на займаній посаді, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо пов'язані з вирішенням судом питання про поновлення позивача на роботі.

Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.21, 23, 36, 39-1, 47, 48, 116, 235 Кодексу законів про працю України, ст.65 Господарського кодексу України, Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при наймані на роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №203 від 19.03.1993 року (зі змінами та доповненнями), Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 63, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я