Справа № 304/979/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Дроботі В.В., Власова С.О.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 на заочне рішення Перечинського районного суду від 15 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 де третіми особами без самостійних вимог є Порошківська сільська рада та відділ Держземагенства у Перечинському районі про визнання недійсним, та скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2, звернулась в суд із вищезазначеним позовом, та як на підставу своїх вимог посилалась на те, що ОСОБА_3 надано в приватну власність земельну ділянку, ширина якої з боку вулиці становить 32,58 м.кв., тоді як така могла становити лише 27,50 м.кв.. Крім цього, межі переданої в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки не погоджені із суміжними землекористувачами. Зазначене вказує на те, що конфігурація земельної ділянки АДРЕСА_1 яка визначена Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08.11.2010 року за Кадастровим НОМЕР_2 не відповідає положенням ст. 39 ЗК України та п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень". Та в липні 2014 року збільшила позовні вимоги, які полягають також у зобов'язанні ОСОБА_3 відновити межі між суміжними земельними ділянками. Виходячи із цього й просила визнати недійсними й скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, та зобов'язати вчинити певні дії.

Заочним рішенням Перечинського районного суду від 15 серпня 2014 року, змінені позовні вимоги, задоволено.

Ухвалою Перечинського районного суду від 28 листопада 2014 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішенням Перечинського районного суду від 15 серпня 2014 року, залишено без розгляду, оскільки без поважних причин пропустила встановлений законом строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

А 24 лютого 2015 року Перечинським районним судом ухвалено за заявою ОСОБА_2 додаткове рішення суду, яким заяву задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60 гривні судових витрат, а в решті вимог заяви, відмовлено.

Заперечуючи рішення суду, особа, яка не брала участі в справі - ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про відхилення позовних вимог. При цьому посилається на те, що рішення суду є неправосудним, оскільки суд ухвалив таке в супереч наявних у справі матеріалів справи, та в порушення вимог норм процесуального законодавства.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та її представник в особі адвоката Дворак Є.І. підтримали доводи апеляційної скарги й просили задовольнити таку. Оскільки, заочне рішення суду не відповідає вимогам норм процесуального законодавства.

Позивачка ОСОБА_2 заперечила, доводи апеляційної скарги та просила відхилити таку як заочне рішення суду є законним.

Представник ОСОБА_3 в особі адвоката Дворак Є.І. підтримав, вимоги апеляційної скарги й просив таку задоволити.

Треті особи без самостійних вимог : Порошківська сільська рада та відділ Держземагенства у Перечинському районі в судове засідання не з'явились, але повідомлені про час та місце судового засідання, та заяв про відкладення розгляду справи не подавали суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх та відповідача відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 як власник земельної ділянки АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08.11.2010 року за Кадастровим НОМЕР_2 і повинна нести перед ОСОБА_2 відповідальність за порушення земельного законодавства.

Проте, вищезазначеним вимогам закону ухвалене в справі заочне рішення суду не відповідає, так-як неповно з'ясовано судом обставини, які мають значення для справи, що у свою чергу призвело до порушення норм процесуального законодавства. Та через це таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, ст. 4 ЦПК України.

Позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес, а відповідач - це особа, яка на заяву позивача притягується до відповідальності за порушення чи оспорення його прав й інтересів.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 пред'явила, позов до ОСОБА_3 де третіми особами без самостійних вимог є Порошківська сільська рада та відділ Держземагенства у Перечинському районі про визнання недійсним і скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, та зобов'язання вчинити певні дії.

Звертаючись у суд із даним позовом, позивачка вважала, що позаяк відповідачка як власник земельної ділянки № 5 збільшила протиправно розмір своєї земельної ділянки за рахунок її земельної ділянки. А тому, і повинні нести відповідальність перед нею за порушення земельного законодавства.

Як убачається з дослідженого Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08.11.2010 року за Кадастровим НОМЕР_2, що виданий був ОСОБА_3, такий на звороті має запис про те, що остання 13.12.2011 року подарувала свою земельну ділянку площею 0,1900 га., яка знаходиться в АДРЕСА_1, а.с. 141. Згідно посвідченого за № 608 договору Дарування, право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1. Даний договір Дарування зареєстровано в Поземельній книзі 19.03.2012 року за реєстровим № 01 відділу Держкомзему в Перечинському районі Закарпатської області.

Із цього, слідує, що з моменту реєстрації спірної земельної ділянки, ОСОБА_3 втратила право власності на цю земельну ділянку, оскільки, таке перейшло до ОСОБА_1 й на час ухвалення заочного рішення суду від 15.08.2014 року, законним власником такої була ОСОБА_1, а не ОСОБА_3. Виходячи із цього, суд першої інстанції безпідставно вважав, що ОСОБА_3 є належним відповідачем у даній справі.

Таким чином, матеріально-правову відповідальність у даному спорі повинна нести ОСОБА_1, а не ОСОБА_3, яка є неналежним відповідачем.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 позовні вимоги до ОСОБА_1 не пред'являла і така не виступала стороною у справі.

У той же час, ч. 1 ст. 33 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

Протягом судового розгляду в суді першої інстанції, позивачка ОСОБА_2 не заявляла, клопотання про заміну первісного неналежного відповідача ОСОБА_3, належним відповідачем ОСОБА_1 або залучення останнього до участі в справі як співвідповідача. Через те, що позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. А за відсутності клопотання з боку позивачки, суд не вправі самостійно замінювати первісного відповідача належним відповідачем або залучати такого до участі у справі як співвідповідача.

Зважуючи на ту обставину, що суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. А звідси, ОСОБА_3 як неналежний відповідач у справі не може нести матеріально-правову відповідальність перед ОСОБА_2, що є підставою для відмови у задоволенні позову до неї за безпідставністю такого.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на думку колегії суддів безпідставно вирішив матеріально-правовий спір відносно неналежного відповідача, що свідчить про порушення вимог норм процесуального законодавства, які призвели до неправильного вирішення справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги відносно того, що заочне рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. То такі на думку колегії суддів не є слушними. Так-як за приписами п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження у справі закривається тільки у разі, коли набрало законної сили рішення суду, ухвалено із приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Оскільки, позов пред'явлено до неналежного відповідача то й відсутні підстави стверджувати, що наявний спір між тими самими сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення, і не впливають на правильність ухваленого рішення суду, а тому не можуть бути взятими до уваги.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено заочне рішення за неповного з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що у свою чергу призвело до порушення норм процесуального законодавства. А це в силу вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відхилення позовних вимог за безпідставністю таких.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з ОСОБА_2 сума в розмірі 121,80 гривня у відшкодування судових витрат, а.с. 138.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1, задоволити частково.

Рішення Перечинського районного суду від 15 серпня 2014 року скасувати та ухвалити в справі нове рішення суду.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 де третіми особами без самостійних вимог є Порошківська сільська рада та відділ Держземагенства у Перечинському районі про визнання недійсним, та скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121,80 гривню у відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ____________________

____________________