Справа № 161/5873/15-ц
Провадження № 2/161/2283/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участі секретаря Лукашевич І.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська нафтогазова компанія», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Боратинська сільська рада, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Волинська нафтогазова компанія», третя особа третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Боратинська сільська рада, про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свій позов мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 листопада 2007 року приватна виробнича-комерційна фірма «Алькор», директором та засновником якої була вона, набула права власності на земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,3828 га для будівництва автостоянки та станції технічного обслуговування в с. Рованці Луцького району. У липні 2007 року нею було прийнято рішення про відчуження вказаної земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю «Аветра». Проте, запланована угода щодо купівлі-продажу не відбулася, а земельна ділянка неодноразово була предметом спору в господарських судах, крім того незаконні дії окремих посадових осіб потягли за собою неправомірне її відчуження на користь третіх осіб, внаслідок чого її позбавлено корпоративних прав та усунення від здійснення керівництва ПВКФ «Алькор», а відтак відповідач неправомірно користується земельною ділянкою.

Разом із тим зазначає, що вказані обставини та винесені щодо них судові рішення вказують на те, що єдиним законним власником земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,3828 га, яка розташована на території с. Рованці є приватна виробничо-комерційна фірма «Алькор» в її особі. У звязку із тим, що спірну земельну ділянку відповідачем придбано за договором в особи, як не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Таким чином позивач просить витребувати у ТзОВ «Волинська нафтогазова компанія» належну ТзОВ «Алькор» земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,3828 га розташовану на території с. Рованці Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області (кадастровий номер :04:001:0971).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, з підстав наведених у ньому та просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 3 листопада 2007 року між Боратинською сільською радою та приватною виробничо-комерційною фірмою «Алькор» був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,3828 га в с. Рованці Луцького району (а.с10-12), внаслідок чого 20 листопада 2007 року виготовлений Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.13-14). Таким чином приватна виробнича комерційна фірма «Алькор» набула права власності на спірну земельну ділянку.

З пояснень позивача та вищевказаного договору купівлі-продажу вбачається, що на час набуття фірмою права власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 була директором виробничо-комерційної фірми «Алькор», а тому позивач вважаючи себе власником земельної ділянки подала позов про витребування її з чужого незаконного володіння відповідача.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Дана норма ЦК України ще раз наголошує на значимості ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, оскільки право приватної власності є непорушним.

Так, судом встановлено, що 31 липня 2006 року власник приватної виробничо-комерційної фірми «Алькор» ОСОБА_1 на підставі заяви про передачу прав власника приватної виробничо-комерційної фірми «Алькор» передала всі належні права та обовязки, як власника приватної виробничо-комерційної фірми «Алькор» на користь ОСОБА_3 (а.с.84). Заява про передачу прав власника є двостороннім правочином та підписана обома сторонами.

На підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав від 09 лютого 2007 року ОСОБА_3 передала корпоративні права на приватну виробничо-комерційну фірму ОСОБА_4, який став власником та поклав на себе права та обовязки директора приватної виробничо-комерційної фірми «Алькор» (а.с.85-86). Зазначений договір є чинним та в судовому порядку не оспорювався

Судовим рішенням Луцького міськрайонного суду від 19 лютого 2010 року встановлені обставини щодо правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на приватну виробничо-комерційну фірму «Алькор» з 09 лютого 2007 року, внаслідок чого за ним було визнано право власності на вказану фірму (87-90). Дане рішення набрало законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Волинської області від 14 травня 2010 року (а.с.91-93).

В подальшому право власності на спірну земельну ділянку переходило до інших осіб.

Так, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року встановлені наступні обставини, зокрема те, що спірна земельна ділянка площею 0,3828 га, що розташована в с. Рованці Луцького району належить ТзОВ «Себек» на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2008 року, укладеним між вказаним товариством та гр. ОСОБА_5, остання придбала у власність дану земельну ділянку в ТзОВ «Аветра», яке набуло права власності на земельну ділянку на підставі рішення господарського суду Волинської області від 06 березня 2008 року, яке набрало законної сили. 23 вересня 2008 року ТзОВ «Себек» був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №287730, який є чинним (а.с.123-126).

На підставі рішення Боратинської сільської ради від 03 грудня 2009 року №26/44 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється, внаслідок чого ТзОВ «Себек» видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3828 га в с. Рованці по вул. Звязківців, для будівництва та обслуговування автозаправного комплексу (а.с.143-144).

05 січня 2011 року був укладений договір купівлі - продажу вищевказаної земельної ділянки між ТзОВ «Себек» та ТзОВ «Волинська нафтогазова компанія (а.с.145-148) та останньому видано Державний акт серія ЯЛ №668501 (а.с.162).

Таким чином власником спірної земельної ділянки є ТзОВ «Волинська нафтогазова компанія».

Вищенаведеними доказами спростовуються доводи позивача про те, що вона є власником спірної земельної ділянки і її майно перебуває в чужому незаконному володінні, крім того в силу ст. 60 ЦПК України позивач не довела тих обставин на які вона посилалася, як на підставу своїх вимог, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. 41 конституції України, ст. 316, 317,319, 321ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська нафтогазова компанія», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Боратинська сільська рада, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.