Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/3767/14-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 30 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Зарічанська сільська рада Житомирського району Житомирської області, про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 березня 2015 року, -

встановила:

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність його висновків обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позов. В обґрунтування скарги, крім доводів, викладених у позовній заяві, зазначила, що матеріали справи містять достатньо доказів порушення її прав відповідачем, проте суд першої інстанції їх не врахував та дійшов помилкового висновку про недоведеність позову. Також зазначила, що під час розгляду справи неодноразово вказувала на недовіру судді, заявляла обґрунтовані відводи головуючому.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її права.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником 52/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 5). Документи, які посвідчують право власності на земельну ділянку за зазначеною адресою, у неї відсутні. Власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 та ? частини житлового будинку за цією ж адресою до 14.07.2010 року (дата, коли було відчужено зазначене майно) був ОСОБА_2 (а.с. 34-34). Між сторонами існували неприязні відносини через спір з приводу користування земельною ділянкою, який вирішувався органами місцевого самоврядування, контролюючими органами, прокуратурою та судом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів в контексті ст.ст.58,59 ЦПК України, які б доводили неправомірність дій ОСОБА_2 щодо захоплення ним частини земельної ділянки позивача та не доведено заподіяння відповідачем моральної шкоди, не обґрунтовано розмір грошової компенсації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Посилання апелянта на наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження позовних вимог є безпідставними, оскільки надані нею документи, а саме: довідка виконкому Зарічанської сільської ради Житомирського району від 27.12.2007 року, протокол земельної комісії сільської ради від 06.01.2007 року, рішення про затвердження даного протоколу від 16.01.2007 року, акти комісії сільської ради від 30.10.2007 року, 21.11.2007 року, 23.10.2008 року не є належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність шкоди, протиправність діяння відповідача, вини останнього в її заподіянні.

Доводи ОСОБА_1 також спростовуються наданими відповідачем судовими рішеннями, які набрали законної сили та яким суд дав належну оцінку, зокрема: рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02.06.2006 року, яким зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2, розташованою по АДРЕСА_2, шляхом встановлення меж земельної ділянки між домоволодіннями АДРЕСА_1 згідно варіанту № 3 висновку судової-технічної експертизи №3016 від 08.12.2005 року (а.с. 36) та рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27.02.2009 року, яким ОСОБА_1 зобов'язано демонтувати паркан, що знаходився в межах земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с. 32-33).

Наявна у матеріалах справи медична довідка від 30.06.2010 року №385 про перебування ОСОБА_1 на лікуванні з 30.06.2010 року в умовах денного стаціонару із зазначеним у ній діагнозом та довідка ЦРЛ від 16.07.2014 року із відповідним діагнозом також не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів причинного зв'язку між захворюванням позивача та діями відповідача.

Також, не знайшли підтвердження обставини, зазначені ОСОБА_1, щодо наявності підстав для відводу судді, яка розглядала справу в суді першої інстанції.

Відтак, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: