У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мартинюка В.І.,
Карпенко С.О., Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на постанови державного виконавця у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду зі скаргою на постанови державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 17 липня 2014 року про накладення арешту на майно та заборони його відчуження, зазначили, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 листопада 2013 року з них солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором кредитної лінії від 23 серпня 2007 року у сумі 2 038 368,20 грн. При відкритті виконавчих проваджень державний виконавець неправомірно виніс постанови про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_7 і заборону його відчуження та на кошти боржника на всіх рахунках, а також про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_6 і заборону його відчуження. Всупереч вимогам ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не вчинив дії щодо встановлення місця проживання ОСОБА_6 Він зареєстрований і проживає у м. Києві. Накладення арешту на все майно з метою забезпечення виконання виконавчого документа суперечить вимогам ст. ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем не дотримані вимоги діючого законодавства щодо черговості накладення стягнення на кошти та майно боржника, а також щодо арешту майна у межах суми боргу.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2014 року скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено. Визнано незаконними та скасовано постанови державного виконавця Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 17 липня 2014 року про накладення арешту на все належне ОСОБА_6 майно та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 44069577, на підставі якої накладено арешт на нерухоме і рухоме майно та про накладення арешту на належне ОСОБА_7 нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 44069723, на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно. Зобов'язано державного виконавця Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції надати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк для добровільного виконання рішення суду від 27 листопада 2013 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 19 січня 2015 року ухвала суду першої інстанції скасована та постановлена нова, якою у задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять ухвалу апеляційного суду скасувати повністю, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норма матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що в порядку виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2013 року, яким з ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором кредитної лінії від 23 серпня 2007 року у сумі 2 038 368 грн. 20 коп., постановами державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 17 липня 2014 року накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та заборону його відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Частиною 3 ст. 387 цього Кодексу передбачено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення оскаржуваних постанов (далі - Закон) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 є власником нерухомого майна, що знаходиться у м. Хмельницькому (т. 1, а.с. 123). Із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувач звернувся до Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції.

Апеляційним судом звернуто увагу на те, що дослідивши виконавче провадження в ході судового розгляду з'ясовано, що у виконавчому листі зазначено адресу боржника ОСОБА_6 - АДРЕСА_1.

На підставі ч. 3 ст. 19 Закону у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги. апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій було дотримано положення Закону України «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту на майно боржників.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 19 січня 2015 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова