У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мартинюка В.І.,
Карпенко С.О., Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 13 468,52 грн, яка складається з заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 09 липня 2008 року до 30 вересня 2014 року в сумі 12 992,02 грн та комісії за обслуговування карткового рахунку в розмірі 476,50 грн, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору №б/н, укладеного між сторонами 11 червня 2007 року.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 468,52 грн заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11 червня 2007 року в сумі 6 734,90 грн, за період з 13 жовтня 2011 року до 05 червня 2014 року. В задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за період з 09 липня 2008 року до 13 жовтня 2011 року відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності, а за період з 05 червня 2014 року до 30 вересня 2014 року у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором та несвоєчасного виконання судового наказу у позивача виникло право на нарахування та отримання процентів за користування відповідачем кредитними коштами за період з 09 липня 2008 року до 30 вересня 2014 року.

Судами встановлено, що 11 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 250 грн зі сплатою процентів за його користування у розмірі 22,8% на рік, розмір комісії за кредитне обслуговування становить 1% від суми заборгованості. Термін дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної картки. Договір був укладений у формі заяви. Згідно змісту вказаної заяви ОСОБА_6 ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с. 11).

Термін дії картки НОМЕР_1 встановлений до 05/11 (а.с. 43).

Сумським районним судом Сумської області від 15 серпня 2008 року (а.с. 41) видано судовий наказ № 2-н-99/2008 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 7 916,58 грн.

З постанови Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ про закінчення виконавчого провадження ВП № 37439912 від 05 червня 2014 року (а.с. 42) вбачається, що рішення суду (судовий наказ №2-н-99/2008) виконано в повному обсязі.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Умовами договору не передбачено порядок одержання процентів.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такої правової позиції дотримується Верховний суд України у постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що право позивача на отримання щомісячних платежів у вигляді процентів порушувалось, а отже підлягають до стягнення суми процентів за кредитним договором за період з жовтня 2011 року до 05 червня 2014 року в межах строку позовної давності, оскільки відповідно до ч. 1. ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проте звернення позивача до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності щодо стягнення процентів за користування кредитом за період до 01 жовтня 2011 року передбачає відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Водночас, апеляційним судом правомірно відмовлено в стягненні заборгованості за кредитним договором за період з 01 червня 2014 року до 30 вересня 2014 року, у зв'язку з відсутністю підстав для нарахування процентів через повне виконання судового наказу про стягнення заборгованості.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення апеляційного суду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова