Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/3971/14
№ провадження 22-ц/778/1343/15 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„23" квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про перерозподіл спадкового майна,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про перерозподіл спадкового майна

У позові зазначала, що ОСОБА_5 на праві власності належало 31/50 частка будинку АДРЕСА_1, що підтверджено витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.06.2003 року.

Після смерті ОСОБА_5 08.08.1999 року на указану частину будинку відкрилася спадщина.

03 лютого 1998 року ОСОБА_5 склала заповіт на користь сина ОСОБА_6, який своєчасно звернувся до нотаріальної контори та прийняв спадок, що підтверджено копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцем після його смерті був його брат ОСОБА_7, який також своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено копією спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_6, а тому прийняв спадщину у вигляді 31/50 частки будинку АДРЕСА_1.

09 липня 2003 року помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 31/50 частки вказаного будинку.

Спадкоємцями першої черги після його смерті є вона, як його дружина, та його син ОСОБА_2, відповідач у справі, вони своєчасно звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину спадкового майна.

23.12.2004 року вона зверталась до суду із позовом до ОСОБА_8, яка діяла в інтересах ще неповнолітнього ОСОБА_2, із позовом про визнання за нею права власності на 31/200 частки будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка, а також про визнання за нею права власності на 31/100 частину цього будинку, як долю у спільно нажитому майні в період шлюбу, посилаючись на те , що вона своєчасно прийняла спадок. В цій частині позовних вимог їй було відмовлено рішенням суду від 10.02.2006 року у зв'язку з відсутністю у сторін правовстановлюючих документів.

22.06.2006 року ОСОБА_8, яка діяла в інтересах на той час неповнолітнього ОСОБА_2, звернулась до суду із позовом до Заводської районної адміністрації про визнання за ним права власності на 31/50 частину спадкового будинку 2/71 по вул. Подпорожній/Нежинській в м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, посилаючись на відсутність інших спадкоємців, хоча після його смерті спадок прийняв ОСОБА_7 шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Після смерті останнього вона, як дружина, також являлася його спадкоємцем, однак зазначений факт ОСОБА_8 приховала.

Рішенням Заводського районного суду від 30.03.2007 року у цій справі за ОСОБА_2 було визнано право власності на 31/50 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті дядька ОСОБА_6

ОСОБА_4 ж до участі в цій справі в якості відповідача або іншого учасника процесу притягнута не була, тому вказане рішення вона оскаржила в апеляційному порядку, однак ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2013 року її скарга залишена без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на спірну частину будинку в ОП ЗМБТІ та отримав витяг про реєстрацію права власності на цю частину будинку.

У листопаді 2012 року вона зверталася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 при визнання за нею права власності на 31/100 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7 і визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на 31/50 часток вказаного будинку, виданого на підставі судового рішення ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2013 року у задоволенні її позову було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини й на те, що після смерті чоловіка ОСОБА_7 вона має статус спадкоємця за законом першої черги, як і ОСОБА_2, на підставі ст.ст. 1268, 1280 ЦК України просила суд перерозподілити спадщину між сторонами, як спадкоємцями, та визнати за нею право власності на 31/100 частини спадкового будинку.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2014 року позов задоволено.

Перерозподілено спадок після смерті ОСОБА_7, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, визнано за ОСОБА_4 право власності на 31/100 частину будинку по АДРЕСА_1

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2015 року у рішенні від 12.12.2014 року виправлено описку в мотивувальній частині.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб"єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту , передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права(ст.ст. 3,4,11 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета та підстав позову.

Відповідно до роз"яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", у позивача суд повинен з"ясувати предмет позову( що конкретно вимагає позивач), підставу позову( чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту своїх прав він обрав).

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є вирішальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування заявленого у серпні 2014 року позову про перерозподіл спадщини, в якому ОСОБА_4 просить виділити їй в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 1 / 2 частину з 31/50 частин будинку АДРЕСА_1 свідоцтво про право власності на які було видано на ім"я ОСОБА_2 на підставі судового рішення від 30.03.2007 року, яке набрало законної сили і є чинним, залишивши йому 1 / 2 частку вказаного спадкового нерухомого майна, позивач посилалася на тій ж обставини, якими вона обґрунтовувала заявлені у листопаді 2012 року аналогічні вимоги до того ж відповідача про визнання за нею права власності на 1 /2 частку цього ж спадкового майна та визнання частково недійсним виданого на ім"я ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на нерухоме майно, зазначивши у позові, зокрема, ст. 1280 ЦК України, яка передбачає перерозподіл спадщини у разі, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці(ч.ч.2,3 ст. 1272 цього Кодексу).

Ухвалюючи рішення про задоволення зазначених вимог, суд, встановивши, що ОСОБА_4 своєчасно прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_7, а тому положення ст. 1280 ЦК України щодо можливості перерозподілу спадщини на правовідносини, що склалися між сторонами, не поширюється, одночасно дійшов висновку, що за обставинами справи ОСОБА_4 була неправомірно усунута від спадкування, а тому правовідносини, які склалися між спадкоємцями, діючими нормами ЦК не врегульовані, отже в порядку ст. 8 ЦК України до них слід застосувати ст. 1280 ЦК за аналогією.

З висновком суду погодитися не можна, оскільки у разі отримання одним із спадкоємців свідоцтва про право на спадщину механізм реалізації іншим спадкоємцем права на спадщину передбачає, зокрема, внесення змін до свідоцтва або визнання його недійсним, врегульований нормами ЦК, у тому числі ст.ст. 1300, 1301 ЦК України і фактично був застосований судом при вирішенні даної справи, без врахування того, що вказаний механізм вже був використаний позивачкою при зверненні до суду із позовом до ОСОБА_2 у листопаді 2012 року, який рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2013 року був залишений без задоволення(т.1, а.с.73-77, 151-153).

Доводи відповідача щодо наявності вказаного рішення, ухваленого за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, а також підстави, з яких цей позов заявлявся нею у листопаді 2012 року, суд належним чином не перевірив, а тому, розглянувши справу по суті, порушив п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, за вимогами якого, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв"язку з відмовою позивача від позову або укладанням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що саме з цих підстав ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2014 року, було закрито провадження у справі за заявленим у вересні 2013 року аналогічним до розглянутого по даній справі позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про перерозподіл спадкового майна( а.с.68-69).

Враховуючи зазначені обставини, колегія приходить до висновку, що за наявності судового рішення від 06 серпня 2013 року правових підстав для розгляду по суті заявленого ОСОБА_4 у серпні 2014 року позову до ОСОБА_2 із вимогами про визнання за нею права власності на частку спадкового майна, суд не мав, а тому ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню, а провадження по справі за вказаним позовом закриттю на підставі, визначеній п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 310, 314, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2014 року по даній справі скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про перерозподіл спадкового майна закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: