Справа № 640/8377/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Холявка Т.В,.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») звернулось до суду з вимогами до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з позовом про стягнення заборгованість за отримані ними послуги з теплопостачання на загальну суму 8834,85 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води, яку їм постачає позивач. Вказував, що за період з 01.11.2006 року по 31.03.2014 року відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 8834,85 грн, які позивач просив стягнути на свою користь.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 17.02.2014 року №38-600/15 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві. Також, звернулась до суду з клопотанням про поновлення строків позовної давності з моменту звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, тобто з 15.05.2014 року, повідомила, що сума заборгованості за період з 01.05.2011 року по 31.03.2014 року складає 146,88 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 заперечувала проти позовних вимог, які не визнала в повному обсязі, звернулась до суду з заявою про застосувати строків позовної давності щодо частини позовних вимог, в задоволенні іншої частини позовних вимог просила відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю через відсутність заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води, що підтверджується копіями квитанціями за весь період.

В судове засідання відповідачі до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не зявились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, проти задоволення позову заперечують, просять відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом і не оспорюються сторонами по справі, відповідачі мешкають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачами послуг позивача, а саме - послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання.

Згідно статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України наймачі зобовязані вчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 67 Житлового кодексу України, до комунальних послуг відноситься водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги; плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов'язання перед відповідачами виконав, тобто відповідачі по справі, в повному обсязі одержували належні послуги по теплопостачанню квартири.

Частиною 1 статті 260 Цивільного кодексу передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Як вбачається із частини 1 статті 261 Цивільного кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 1 статті 254 Цивільного кодексу передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Як зазначено в ч.1 та ч.2 статті 264 Цивільного кодексу, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем ОСОБА_4, відповідач КП «ХТМ» 15.05.2014 року звертався до Київського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з з централізованого опалення та підігріву холодної води. Таким чином, позивач скористався своїм правом за допомогою наказного провадження стягнути з відповідачів виниклу заборгованість, проте ухвалою суду від 10.06.2014 року судовий наказ від 19.05.2014 року був скасований за заявою боржників та було розяснено право заявнику КП «Харківські теплові мережі» заявити свої вимоги у позовному провадженні (арк. справи 5).

Оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.118 ЦПК України позивач з об'єктивних причин не мав можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовною заявою, суд вважає необхідним відраховувати строк позовної давності з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу.

Тобто, у суду є підстави вважати, що 15.05.2014 року було здійснено переривання позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із частини 4 вищевказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 267 ЦК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надала заяву про застосування позовної давності у частині стягнення заборгованості за межами строку позовної давності. Про те, представник позивача, в обґрунтування клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності, належних та припустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви відповідачів щодо застосування строків позовної давності за період до 01.05.2011 року, у звязку з чим відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивачу суми заборгованості за період з 01.11.2006 року по 30.04.2014 року.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідачів суми заборгованості, розрахованої позивачем за період з 01.05.2011 року по 31.03.2014 року суд приходить до наступного.

В обґрунтування правомірності позовних вимог в частині наявності у відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води за період з 01.05.2011 року по 31.03.2014 року позивач посилається на розрахунок нарахувань та оплат по особовому рахунку № 18054, відомість нарахування та оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу (арк. справи 3-4). Заперечуючи проти наявності заборгованості за вказаний період, відповідачами надано до суду копії квитанції в підтвердження сплати за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води за вказаний період, а саме квитанції: № 00064 від 15.07.2011 року; № 00027 від 03.10.2011 року; № 00025 від 24.11.2011 року; № 00064 від 13.01.2012 року; № 00075 від 21.01.2012 року; № 1 від 16.03.2012 року; № 00049 від 23.05.2012 року; № 00009 від 25.07.2012 року; № 00001 від 28.09.2012 року; № 00040 від 22.11.2012 року; № 203 від 21.03.2014 року; № 58 від 22.05.2014 року; №28 від 02.06.2014 року; № 917 від 14.06.2014 року; № 918 від 14.06.2014 року; № 00050 від 23.08.2014 року; № 00028 від 03.11.2014 року; № 00010 від 09.01.2015 року; № 00077 від 02.04.2015 року; № 25 від 03.07.2015 року.

Окрім цього, позивач вказує, що сплата послуг підприємству позивача за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води здійснювалося відповідно до показань засобів обліку води, які встановлені в квартирі відповідачів та пройшли періодичну державну метрологічну повірку.

Згідно до ч.2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було розяснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання.

Разом з тим, незважаючи на наявну можливість позивачем не надано суду достатніх належних письмових доказів в підтвердження наявності у відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води за період з 01.11.2006 року по 30.04.2014 року, доводи позивача щодо наявності у відповідачів заборгованості спростовуються квитанціями про сплату послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води, які були досліджені під час судового розгляду за участю сторін за вказаний період. За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи обєктивних, достовірних та достатніх доказів в підтвердження наявності заборгованості у відповідачів за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі наведеного, керуючись статтями 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, Закону України «Про житлово - комунальні послуги», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання відмовити в повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини судового рішення виготовлена в нарадчій кімнаті та проголошена 21 липня 2015 року. Повний текст рішення суду виготовлено 27 липня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях