22-ц/775/679/2015(м)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Бугрим Л.М.

суддів Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П.

при секретарі Меркулової Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча» ( далі ПАТ «ММК імені Ілліча») про скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав про те , що 16 листопада 2000року був прийнятий на роботу контролером ВВО ВАТ «Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча». З цього часу займав посади контролера оперативної групи, старшого інспектора відділу фізичної охорони, старшого інспектора цього відділу, старшого інспектора сектору охорони стаціонарних обєктів та супроводження відділу економічної безпеки, інспектора бюро вивчення конкурентного впливу відділу економічної безпеки. Наказом № 49-к від 30 січня 2014 року його було звільнено з роботи на підставі наказу по підприємству №151 від 01 березня 2013 року « Про зміну організаційної структури « ПАТ « ММК імені Ілліча» у звязку зі змінами в організації виробництва та праці за п.1 ст. 40 КЗпП України . Вважав своє звільнення незаконним та таким , що не було обумовлене змінами в організації виробництва і праці . Скорочення чисельності або штату працівників відбулося без пропозиції усіх штатних посад, які були вакантними на час звільнення та без додержання правила переважного права залишення на роботі. Вказував на те, що фактично відбулись зміни в організаційній структурі підприємства , які не потягнули зміни у виробництві підприємства. Йому не були запропоновані вакансії у новостворених структурних підрозділах, на які приймались особи, що на той час не були працівниками підприємства. Діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, відповідач звільнив його при відсутності для цього правових підстав, проігнорував його організаційні та професійні здібності та якості, його досвід роботи та вклад у роботу управління безпеки. З вказаних підстав просив задовольнити позовні вимоги .

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено .

На вказане рішення суду були подані апеляційні скарги позивачем та його представниками ОСОБА_2 ,адвокатом ОСОБА_3 в яких ставиться питання про скасування судового рішення,постановлення нового рішення , яким слід задовольнити позовні вимоги.

В апеляційних скаргах апелянти посилались на те на те, що судом при розгляді справи було неповно та не всебічно досліджені обставини справи , наданим доказам дана невірна правова оцінка, не враховані всі обставини справи , порушені норми матеріального та процесуального закону

Зокрема, апелянти посилались на те, що судом не враховано ,що хоча і мали місце зміни організаційної структури підприємства, однак вони не потягли за собою зміни в організації виробництва і уповноважений орган в особі наглядової ради не приймав рішення про скорочення чисельності штату у звязку зі зміною організаційної структури виробництва,що вбачається з протоколу наглядової ради № 3 від 28.02.2013 року. Також не містить інформації про скорочення чисельності штату виданий на виконання рішення наглядової ради наказ № 151 від 01.03.2013 року. У звязку із ліквідацією управління безпеки як структурного підрозділу було створене новий структурний підрозділ управління безпеки та контролю в яке повинно було перевести усіх працівників управління безпеки в штатному розписі якого було спочатку передбачено 76 одиниць.. Натомість в управлінні безпеки і контролю був створений відділ безпеки непрофільних активів в якому передбачено 11 посад , у той же час у такому же відділі раніше було за штатним розписом 8 посад, що свідчить про збільшення штату на 3 одиниці. Виходячи з цього у відповідача були усі підстави для його ( позивача ) переводу у новостворене управління. Однак, відповідач порушив його права на працю, не запропонував жодної вакансії у новоствореному структурному підрозділі . Попередження про вивільнення вручене 19 03.2013 року є нелегітимним , оскільки підписано не уповноваженою особою..На час його попередження про вивільнення в управління вже було прийнято 24 особи, Суд не звернув уваги на те, що 4.11.2013 рішенням профкому було відмовлено адміністрації у наданні згоди на розірвання трудового договору ,однак при такому не скасованому рішенні 24.01.2014 року профспілковий комітет дав згоду на розірвання трудового договору що є незаконним . Відповідач не прийняв усіх належних заходів для його працевлаштування і тим самим порушив його законні права та інтереси.

У судове засідання апеляційного суду позивач не зявився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином .

Його представники ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_3 підтримували доводи апеляційних скарг у повному обсязі, просили рішення суду скасувати , постановити нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ПАТ « ММК імені Ілліча» ОСОБА_4 заперечувала проти доводів апеляційних скарг, вважала , що звільнення позивача проведено з дотриманням норм закону , просила відхилити апеляційні скарги , рішення суду залишити без зміни ..

Заслухавши суддю-доповідача,вислухавши представників позивача та представника відповідача , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню , а рішення суду - залишенню без зміни виходячи з таких підстав .

Судом першої інстанції було встановлено ,що ОСОБА_1 за фахом має вищу освіту за спеціальністю « Технологія машинобудування « та здобув кваліфікацію спеціаліста з інженерної механіки , закінчивши у 2000 році Приазовський державний технічний університет .з 16.11.2000 року він перебував у трудових відносинах із ПАТ « ММК ім. Ілліча»,працював на посадах контролера ВВО, контролера оперативної групи , старшого інспектора у відділі фізичної охорони, старшим інспектором сектору охорони стаціонарних обєктів бюро охорони стаціонарних обєктів та супроводження відділу економічної безпеки . З 01.03.2011 року на підставі наказу № 45 к від 23.02.2011 року ОСОБА_1 був переведений в Управління безпеки інспектором бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір , укладений на невизначений строк , а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом , у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації банкрутства або перепрофілювання підприємства,установи , організації , банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України цієї статті звільнення з підстав зазначених у п.п. 1,6 цієї статті , допускається , якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Частиною третьою ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці або уповноваженим ним орган пропонує працівникові іншу роботу на том ж самому підприємстві, установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом,звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштується самостійно .

Як вбачається з матеріалів справи , рішенням Наглядової ради ПАТ « ММК імені Ілліча» від 24 січня 2013 року прийнята пропозиція Дирекції комбінату щодо внесення з 1 лютого 2013 року змін в організаційну структуру підприємства. Рішенням Наглядової ради № 3 від 28 лютого 2013 року затверджена нова організаційна структура товариства. На виконання цього рішення та з метою удосконалення організаційної структури комбінату згідно з протоколом Наглядової ради № 116 від 24 січня 2013 року було видано наказ № 95 » Про зміни організаційної структури Управління безпеки» ПАТ « ММК імені Ілліча» ( а.с.55-59 т.1).

15 лютого 2013 року в наказ № 95 від 06 лютого 2013 року були внесені зміни згідно до яких виключено п.1, яким було затверджено організаційну структуру Управління безпеки ПАТ «ММК імені Ілліча». В іншій частині цей наказ залишено без зміни.( а.с.60 т.1)

01 березня 2013 року Генеральним директором комбінату на підприємстві було видано наказ № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ « ММК імені Ілліча». Згідно з п.2 цього наказу передбачена ліквідація Управління безпеки, де працював позивач , а п. 3 вказаного наказу передбачено створення Управління безпеки та контролю з 7 травня 2013 року. Пунктами 10.2 цього наказу передбачено оформлення переводів працівників згідно п.3.5 за їх згодою. Згідно з п.10.3 цього наказу працівникам які не дали згоду на переведення згідно п.3.5 цього наказу необхідно запропонувати іншу роботу на комбінаті. При відмови від запропонованої роботи організувати у строк до 7 травня їх звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно з п. 11 обовязок ознайомити працівників підлеглих структурних підрозділів під підпис було покладено на директора по безпеці ОСОБА_5 ( а.с. 49,50, 51 т.1 )

На підставі цього наказу фактично відбулася ліквідація Управління безпеки в який входило сім відділів та створено новий структурний підрозділ Управління безпеки та контролю в складі пяти відділів.

Вказані дані свідчать про те,що на підприємстві відповідача відбулися зміни у внутрішній ( організаційній ) структурі юридичної особи , що потягло за собою скорочення чисельності штатів , і тому суд першої інстанції встановивши вказані обставини, дійшов правильного висновку про те, що на підприємств дійсно мали зміни в організації виробництва та праці через впровадження власником змін внутрішньої ( організаційної ) структури і тому доведено факт скорочення штату працівників.

Враховуючи наведене, колегія суддів не може погодитись з доводами апелянтів про те, що зміна внутрішній ( організаційній ) структури юридичної особи не дає підстав для скорочення чисельності або штату працівників .

У відповідності з положеннями п.1ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір ,укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом , у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями ч. 2 ст .40 КЗпП України звільнення з підстав,зазначених у п.п.1, 2, і 6 цієї статті допускається якщо неможливо перевести працівника за його згодою , на іншу роботу.

Частинами першою та третьою ст. 49-2 КЗпП України передбачено,що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві,в установі , організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в раз відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судом першої інстанції встановлено , що 19 березня 2013 року позивача ОСОБА_1 було повідомлено начальником Управління безпеки та контролю ОСОБА_5 про зміни організаційної структури ПАТ « ММК імені Ілліча» та про скасування займаної ним посади інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки та про те,що він підлягає вивільненню не раніше, ніж через два місяці з моменту повідомлення в службу зайнятості інформації про це. Цей факт ним не спростовувався .( а.с.54 т.1 )

Разом з тим, позивач та його представники стверджували , що його попередження про наступне вивільнення було зроблено не уповноваженою особою з чим не може погодись колегія суддів, оскільки саме на ОСОБА_5 начальника управління було покладено обовязок Генеральним директором згідно наказу № 151 попередити робітників підрозділу про наступне вивільнення ( а.с. 51 т1 )

Для впровадження процесу вивільнення та розгляду питань з працевлаштування вивільнених робітників на комбінаті була створена відповідна комісія у складі 8 осіб ,яка розглядала питання щодо працевлаштування позивача на іншу роботу.

Зокрема , питання щодо працевлаштування позивача та можливості його переводу на іншу роботу на засіданні вказаної комісії розглядалися пять разів : 7 серпня,26 вересня,7 жовтня, 18 грудня 2013 року та 8 січня 2014 року . Як вбачається з протоколів цієї комісії на цих засіданнях позивачеві надавались списки вакантних посад ознайомившись з якими він відмовився від переводу на іншу роботу , що підтверджується його особистим записом про це та вчиненим підписом. ( а.с.65-89 т.1 ).

Разом з тим, 7 серпня 2013 року ОСОБА_1 виявив бажання на працевлаштування у порядку переводу у новостворений відділ на посаду спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань , у звязку з чим йому було видане направлення на роботу , однак у звязку з відсутністю економічної освіти , яка вимагається за вказаною спеціальністю ОСОБА_1 було відмовлено у переводі на вказану посаду . Також у порядку працевлаштування на засіданні комісії від 18 грудня 2013 року позивач виявив бажання працевлаштуватись у порядку переводу на посади керівників начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю з окладом 15000 грн та на посаду начальника бюро аналізу діяльності з окладом 10304 грн. про що ним власноручно записано в протоколі комісії та видані відповідні направлення на ці посади .( а.с.89 , т.1 ). Однак, ОСОБА_1 було відмовлено у переводі у звязку з відсутністю дворічного досвіду роботи на керівних посадах , який вимагався за посадовою інструкцією ( а.с.92, т. 1 ).

Посилаючись в апеляційних скаргах на незаконність відмов у переводі на зазначені посади , позивач не оскаржив ці відмови у переводі в установленому законом порядку, тому посилання апелянтів на те, що адміністрація відповідача порушила його права на працевлаштування і це є підставою для поновлення його на роботі є непереконливими.

Окрім того , вказані обставини свідчать про те. що позивачеві пропонувались посади в новоствореному підрозділі , тому посилання в апеляційних скаргах про те. що позивачеві не було запропоновано жодної посади у новоствореному структурному підрозділі є безпідставними .

Також не є переконливими посилання апелянтів на те, що відповідач порушив права позивача тим , що після попередження про вивільнення , яке мало місце 19 березня 2013 року його вперше було запрошено на засідання комісії по вивільненню та працевлаштуванню лише 7 серпня 2013 року . Як вбачається із табелю обліку робочого часу позивач на слідуючий день після попередження з 20 березня 2013 року оформив відпустку , потім знаходився на лікарняних листах у звязку з тимчасовою непрацездатністю , відпустках без збереження заробітної плати, тощо , тому адміністрація відповідача була обєктивно позбавлена можливості вирішувати питання щодо його працевлаштування до 7 серпня 2013 року . (а.с. 101 т.1 )

Не свідчить і про порушення прав позивача посилання в апеляційних скаргах на те, що на час попередження позивача про вивільнення іншим особам вже надавалось право на працевлаштування у порядку переводу.

Як пояснила представник відповідача ОСОБА_4 однією із складових мети структурних змін на виробництві є підвищення ефективності праці та вдосконалення виробництва, тому при переводі на роботу у новостворений структурний підрозділ віддавалась перевага більш кваліфікованим робітникам з відповідною освітою та досвідом роботи за спеціальністю . Право оцінювання здібностей та кваліфікації робітників при прийнятті або переводі їх на роботу належить виключно адміністрації ,а тому не можуть бути прийнятими до уваги посилання апелянтів на те, що адміністрація відповідача зловживала своїм правом і порушувала інтереси відповідача приймаючи на роботу інших спеціалістів які раніше не працювали в Управлінні безпеки .

Судом встановлено, що оскільки комісією по працевлаштуванню позивачеві були запропоновані усі наявні вакансії від яких він відмовився, то адміністрація відповідача мала усі підстави звертатись до профспілкового комітету з поданням про розірвання з ОСОБА_1 трудового договору згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням профспілкового комітету від 24 січня 2014 року було задоволено подання відповідача та дано згоду адміністрації на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за ініціативою адміністрації на підставі по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України .

Не можна погодитись з доводами апеляційної скарги , про те ,що таке рішення профспілкового комітету є нелегітимним , оскільки рішенням від 4 листопада 2013 року профспілковим комітетом було відмовлено у задоволенні подання про розірвання трудового договору і це рішення існує та не скасоване. У даному випадку профспілковий комітет відмовляючи у наданні згоди 4 листопада 2013 року виходив з того . що позивачеві не була надана можливість працевлаштуватись у новостворений структурний підрозділ або іншу роботу на комбінаті. Після цього позивача було запрошено на засіданні комісії від 18 грудня 2013 року на якому він дав згоду на перевод на керівні посади на перевод яких йому у послідуючому було відмовлено у звязку з відсутністю відповідного стажу роботи на керівних посадах .( а.с.. 89 ).

Після виконання пропозицій профспілкового комітету адміністрація підприємства знову звернулась з поданням про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 у звязку з його відмовою від працевлаштування на вакантні посади . Закон не містить заборону щодо повторного звернення адміністрації з поданням про розірвання трудового договору .

Не можна погодитись з доводами апелянтів про порушення відповідачем положень ст.. 42 КЗпП України про переважне право позивача на залишення на роботі,оскільки структурний підрозділ у якому працював раніше позивач було ліквідовано повністю ,і тому правила цього закону до спірних правовідносин не застосовуються.

Як вбачається з пояснень представника відповідача на підприємстві у звязку зі структурним змінами та вивільненням працівників необхідно було вирішити питання щодо працевлаштування великої кількості робітників , і тому на комісію їх всіх одночасно запрошувати було неможливо тому доводи апеляційної скарги про те , що позивача не було запрошено на усі зсідання комісії з працевлаштування вивільнених працівників, чим були порушені його права є непереконливими . Позивачеві надавались ті ж самі списки вакансій що і іншим працівникам для працевлаштування, які запрошувались в інші дні .

Доводи апеляційних скарг про те. що у списках вакансій не було зазначені оклади , що впливало на можливість позивача визначитись з переводом є непереконливими , оскільки як пояснила представник відповідача у списках які надавались вивільненим працівникам були зазначені оклади, про що свідчить заява позивача написана на комісії про перевод на роботу начальником відділу спеціалізованого управлінського контролю з окладом 15000 грн та на посаду начальника бюро аналізу діяльності з окладом 10304 грн. ( а.с.91 т. 1 ).

Інші доводи апеляційних скарг також висновків суду не спростовують.

Встановивши відсутність порушень прав позивача при його звільненні , суд першої інстанції прийшов до правильного правового висновку про необгрунтованість позову , а тому відмовив у його задоволенні.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним та таким що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону та підстав для його скасування не вбачається. Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 відхилити .

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Судді: