Провадження № 2/522/2019/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_4, який також виступає у якості законного представника ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка також виступає у якості законного представника ОСОБА_3, до ОСОБА_1, ОСОБА_8, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про вселення та зобов'язання не чинити перешкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому просила визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернулися до Приморського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом, у якому просили вселити ОСОБА_4, його неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ОСОБА_2, її неповнолітнього сина - ОСОБА_3, у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_4, його неповнолітньому сину - ОСОБА_5, ОСОБА_2, її неповнолітньому сину - ОСОБА_3, проживати у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 96 000 грн. та судові витрати у рівних частинах.

Позові об'єднані у одне провадження.

За клопотанням ОСОБА_4, ОСОБА_2 позовні вимоги про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 96 000 грн. виділені в окреме провадження.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує вимогами ст.ст.71, 72, 163 ЖК України про тимчасову відсутність відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 більш шести місяців без поважних причин.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_1 ні є належним позивачем, оскільки ні є власником квартири, а відповідно до ст.168 ЖК України, договір найма, що укладений як на невизначений строк так і на визначений строк, може бути розірваний за вимогою наймодавця, тобто власника квартири. На думку ОСОБА_4, ОСОБА_2, оскільки вони є членами сім'ї ОСОБА_9, то їх можуть визнати особами, що втратили право користування житлом на підставі ст.405 ЦК України. В зустрічному позові ОСОБА_4 та ОСОБА_2 посилаються на неправомірні дії ОСОБА_1, яка за допомогою ОСОБА_6 незаконно виселили їх із будинку та створили усі умови для того, щоб вони не потрапили до житлового помешкання.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заперечували.

ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх представник у судовому засіданні просили у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, їх зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Треті особи: ОСОБА_6 та її представник, ОСОБА_7, у судовому засіданні просили задовольнити позов ОСОБА_1, у задоволені зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_2 відмовити.

Представник третій особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши доводи, думку та пояснення сторін по справі, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 недоведеними, необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та ЖК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Одеській товарній біржі 07 червня 1994 року, належить ОСОБА_10.

31 березня 2007 року ОСОБА_10 склав нотаріально посвідчений заповіт на ім'я ОСОБА_9.

Між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, ОСОБА_2 були укладені договори про здачу житлового приміщення в піднайм, а саме: договір від 19 червня 2008 року №27, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, та договір від 19 червня 2008 року №26, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (нині ОСОБА_2.).

26 лютого 2011 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 був укладений шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

ОСОБА_9 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 просить суд на підставі ст.72 ЖК України визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності їх понад встановленого строку, який визначений ч.1 ст.71 ЖК України. При цьому, ОСОБА_1 не надала доказів тому, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно, без поважних причин залишили дане помешкання.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статті 71 та 72 ЖК України, на які посилається позивачка як на підставу свого позову, передбачають визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в судовому порядку, якщо будуть надані докази не проживання в спірному приміщенні понад шість місяців без поважних причин.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною, та за визначеним частиною 1 статті 71 ЖК України загальним правилом не повинна перевищувати шести місяців. Початок спливу часу відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Епізодична поява особи в жилому приміщенні лише для виду з метою його утримання не може розглядатися як повернення, що перериває сплив шестимісячного строку.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України). У разі розгляду такого спору встановленню підлягають причини відсутності особи понад шість місяців в жилому приміщенні. Особа підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у разі доведеності не користування приміщенням понад шість місяців без поважних причин.

Позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачі без поважних причин не проживають у житловому приміщенні. Проте в матеріалах справи є заява ОСОБА_9 до Приморського РВ ОМУ ГУМВД України в Одеській області, у якій зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не мали можливості потрапити до спірного житлового приміщення через дії позивачки ОСОБА_1

В зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то вони мають право вимагати їх вселення та вимагати усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зазначили про те, що їх не допускають до житлового приміщення з 2013 року. Проти цього не заперечують ОСОБА_1, ОСОБА_6, оскільки вважають, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 втратили право користування житловим приміщенням.

В зв'язку з чим, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перешкоджають позивачам по зустрічному позову проживати в спірному приміщенні.

З цих підстав, суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4, який також виступає у якості законного представника ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка також виступає у якості законного представника ОСОБА_3, до ОСОБА_1, ОСОБА_8, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про вселення та зобов'язання не чинити перешкоди - задовольнити.

Вселити ОСОБА_4, його неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ОСОБА_2, її неповнолітнього сина - ОСОБА_12, у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_4, його неповнолітньому сину - ОСОБА_5, ОСОБА_2, її неповнолітньому сину - ОСОБА_12, проживати у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 11.06.2015