АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4357/15 Справа № 207/5084/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скиба С. А. Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області,

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права власності, посилаючись на те, що 03.10.2014р. на підставі договору купівлі-продажу майна вона придбала за 148 336грн. на Товарній біржі «Європейська» нерухоме майно.

Зі свого боку вона повністю виконала умови договору купівлі-продажу, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору, а тому вона просила визнати дійсним договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна - виробничого комплексу І частина загальною площею 2 756кв.м. по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та нею, визнати за нею право власності на вказане майно.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.11.2014р. визнано дійсним договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна - виробничого комплексу І частина загальною площею 2 756кв.м. по АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладеного 03.10.2014р. на Товарній біржі «Європейська» за № 0310/2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на об'єкт нерухомого майна - виробничий комплекс І частина загальною площею 2 756кв.м. по АДРЕСА_1, який складається з наступного: адміністративно-побутовий корпус А-3 загальною площею 1 274,6кв.м.; склад Д-1 загальною площею 4,3кв.м.; диспетчерська Є-2 загальною площею 204,6кв.м.; дільнична майстерня Ж-2 загальною площею 313,6кв.м.; гараж К-1 загальною площею 522,1кв.м.; склад для зберігання обладнання Л-1 загальною площею 345,9кв.м.; склад для зберігання обладнання М-1 загальною площею 90,9кв.м.; № 1 огорожа; № 2 ворота з хвірткою.

Ухвалою суду від 15.05.2015р. було виправлено описку в судовому рішенні.

В апеляційній скарзі Прокурор Дніпропетровської області в інтересах держави в особі інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду винесено з порушенням процесуальних норм, вирішено питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, оскільки судом не залучено до участі у справі Дніпродзержинську міську раду та Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, в той час як даним спором зачіпаються їх права та інтереси.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, що підтверджено договором купівлі-продажу від 3 жовтня 2014 року, та актом прийому-передачі від 3 жовтня 2014 року, однак позивач як власник майна не має можливості зареєструвати своє право власності на об'єкт нерухомого майна, оскільки угода не була посвідчена нотаріально, а тому угоду від 03.10.2014р. слід визнати дійсною, та визнати за позивачем право власності на майно.

Проте колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - виробничого комплексу І частина, загальною площею 2 756кв.м. по АДРЕСА_1, який складається з наступного: адміністративно-побутовий корпус А-3 загальною площею 1 274,6кв.м.; склад Д-1 загальною площею 4,3кв.м.; диспетчерська Є-2 загальною площею 204,6кв.м.; дільнична майстерня Ж-2 загальною площею 313,6кв.м.; гараж К-1 загальною площею 522,1кв.м.; склад для зберігання обладнання Л-1 загальною площею 345,9кв.м.; склад для зберігання обладнання М-1 загальною площею 90,9кв.м.; № 1 огорожа; № 2 ворота з хвірткою, і просила визнати за нею право власності на вказане майно, посилаючись на те, що 03.10.2014р. між нею та відповідачем було укладено на Товарній біржі «Європейська» за № 0310/2 договір купівлі-продажу нерухомого майна, і в рахунок оплати за придбане майно, вона передала відповідачу 148 336грн., однак в подальшому відповідач став ухилятись від нотаріального посвідчення договору, а тому позивач просила суд визнати вказаний договір дійсним у судовому порядку, та задовольнити її позов.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Виходячи зі змісту ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно частини 2 вказаної статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №-9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Таким чином однією з необхідних умов для визнання дійсним укладеного між особами правочину на підставі вказаної норми в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення правочину.

Проте судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення, наведені вище норми закону не були враховані, обставин, які б свідчили про ухиляння ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення укладеного між ним та позивачем договору купівлі-продажу нерухомого майна не встановлено, а навпаки суд в рішенні зазначив, що відповідач в судове засідання не з'явився, позовні вимоги визнав повністю, а отже, обставини, які утруднювали чи робили неможливим посвідчення цього договору нотаріально у встановленому законом порядку відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, та визнання права власності на нерухоме майно за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 304,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 листопада 2014р. скасувати.

ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна - виробничого комплексу І частина загальною площею 2 756кв.м. по АДРЕСА_1, і визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно відмовити.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: