АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів, -

В с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів(а.с.1-6).

Позивачка зазначала, що з 26 листопада 2005 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2014 року. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.12.2013 року з ОСОБА_2 на її користь на утримання дітей стягнуті аліменти в розмірі 2182,00грн. щомісячно.

У лютому 2014 року подала до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 12.02.2014 року.

Зобов'язання зі сплати аліментів відповідач виконує несвоєчасно та не в повному обсязі. Так, за період з вересня 2013 року по листопад 2014 року повинен сплати суму 32730,00 грн., але сплатив лише 8300,00 грн. Станом на 01.12.2014 року заборгованість по аліментам складає 24 430,00 грн.

У зв'язку з наявною заборгованістю по сплаті аліментів за вказаний період відповідач зобов'язаний сплати неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів відповідно до вимог тс.196 СК України.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за аліментами у розмірі 24430,00 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 65021,72 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково(а.с.37-41).

Стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 058,06 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на неповне з'ясування обставин щодо утримання дітей, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.100-101).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із справи видно, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 року, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2014 року. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.11,18,19,22-23).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.12.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти у розмірі 2 182 грн. щомісячно на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, до досягнення ними повноліття(а.с.20).

Як видно із справи, виконавчий лист по примусовому виконанню рішення суду, який видано 12.02.2014 року, пред'явлено до виконання Ленінському відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції(а.с.35).

Згідно довідки державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 періодично сплачував аліменти, однак станом на 01.12.2014 року має заборгованість по аліментам у розмірі 23 522 грн.(а.с.35).

Відповідно до ч.1,2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Як видно із справи, після відкриття виконавчого провадження, а саме з вересня 2013 року, платник аліментів ОСОБА_2, який є працездатним, займався підприємницькою діяльністю та мав відповідні доходи, ухилявся від належного виконання судового рішення, аліменти сплачував нерегулярно, у зв'язку з чим за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року виникла заборгованість, що підтверджується довідкою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, із якої видно, що загальна сума нарахованих аліментів з вересня 2013 року по грудень 2014 року склала 24002 грн., загальна сума сплачених аліментів склала 8772 грн., загальна сума заборгованості станом на 01.12.2014 року складає 23 522 грн.(а.с.35).

Отже, наведені обставини та докази в їх підтвердження свідчать, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у платника аліментів ОСОБА_2 з часу пред'явлення виконавчого документу саме з його вини.

Встановивши наявність у платника аліментів заборгованість за аліментами станом на 01.12.2014 року у розмірі 23 522 грн., а також факт прострочення сплати аліментів, що підтверджується зазначеними доказами, суд, навівши у рішенні розрахунок щодо визначення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року та врахувавши розмір щомісячної заборгованості по сплаті аліментів, прийшов до правильного висновку, що розмір пені за вказаний період складає 7 058,06 грн. і на підставі ст.196 СК України підлягає стягненню з боржника ОСОБА_2 на користь одержувача ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на відсутність його вини у виниклій заборгованості, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд не встановив об'єктивних причин, які б заважали ОСОБА_2 своєчасно сплачувати аліменти. Підстав, з якими законодавець пов'язує можливість зменшення розміру неустойки у зв'язку з матеріальним становищем чи сімейним станом платника аліментів, чи звільнення його від сплати вказаної неустойки, по справі не встановлено.

Твердження ОСОБА_2 про те, що в період з серпня 2013 року до вересня 2014 року за згодою між ним та ОСОБА_3 дочка ОСОБА_5 проживала з ним, перебувала на його утриманні, він опікувався дитиною, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у вказаний період він не був звільнений у передбаченому порядку від сплати визначених рішенням суду аліментів.

Доводи ОСОБА_2 про неправильно визначений розмір заборгованості по аліментам та посилання на те, що в провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться справа за його позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, не можуть бути взяті до уваги, оскільки дії державного виконавця щодо визначеної заборгованості станом на 01.12.2014 року у розмірі 23 522 грн. у передбаченому законом порядку станом на час розгляду справи не оскаржувались, вказаний розмір заборгованості та розмір заборгованості стосовно періодичних платежів, не спростовано.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та нормам діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України. Підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-