Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/5480/13 Головуючий у 1-й інстанції: Іжевська Н.Г.
Провадження№22-ц/778/2762/15 Суддя-доповідач Спас О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2014 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало, що 30 липня 2006 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 було укладено договір №DNH4KP29540539, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав строковий кредит в сумі 6 498,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% в рік на суму залишку заборгованості по кредиту.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за договором, станом на 23.05.2013 року сума заборгованості склала 77 030,19 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 6 369,24 грн., заборгованості за відсотками - 25 988,54 грн., суми пені - 40 528,12 грн., штрафи: фіксована частина - 250 грн., штраф процентна складова - 3 644,3 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" просило суд стягнути з ОСОБА_3 на їх користь заборгованість за кредитним договором №DNH4KP29540539 від 30.07.2006 року у розмірі 77 030,19 грн. та судові витрати.

Справа судами розглядалася неодноразово.

При новому розгляді справи рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2014 року позов задоволено частково. Неустойка (пеня і штраф) зменшена згідно ч. 3 ст. 551 ЦК. Стягнуто з відповідача заборгованість в загальній сумі 41435,77грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2014 року у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 лютого 2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" задоволено частково, рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, представника позивача Кузьмінова Д.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені та не оспорюються сторонами наступні обставини.

30 липня 2006 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 було укладено договір №DNH4KP29540539, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав строковий кредит в сумі 6 498,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% річних на суму залишку заборгованості по кредиту.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за договором утворилась заборгованість, розмір якої не визнається відповідачем, який також просить відмовити у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правильно застосував для вирішення справи ст.ст. 526, 543, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав на підставі наданих позивачем доказів, що розмір заборгованості за вказаним кредитним договором складає 77 030,19 грн. (заборгованість за кредитом - 6 369,24 грн., заборгованість за відсотками - 25 988,54 грн., сума пені - 40 528,12 грн., штрафи: фіксована частина - 250 грн., штраф процентна складова - 3 644,3 грн.).

При цьому на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України суд зменшив розмір пені (40528,12грн.) до суми заборгованості за кредитом до 6369,24грн.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення розміру заборгованості не мають свого підтвердження.

Апелянт вказує, що платежі у 230,260,50,50,50грн. за період серпня 2008р. по липень 2007р. не враховані позивачем.

Ці доводи спростовані розрахунком заборгованості, в якому відображене зарахування вказаних відповідачем платежів у рахунок погашення процентів за вказаним кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про неправильне нарахування процентів спростовані під час розгляду справи.

Відповідач надав свій розрахунок процентів за договором, який не відповідає умовам договору. Пунктом "Банківські послуги" у заяві позичальника, яка є складовою кредитного договору (а.с.4) встановлено, що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 6498,70грн. на строк 36 місяців по 30.07.2009р. включно, з умовами сплати відсотків за користування у розмірі 2,09% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту.

Відповідач нараховує проценти не на суму залишку заборгованості за кредитом, а на суму тіла кредиту, не враховуючи, що у зв'язку із неналежним виконанням ним зобов'язань сума залишку заборгованості за кредитом щомісячно зростає, що тягне зростання нарахувань за договором.

Таким чином, наведений відповідачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи, умовам договору і не може довести заперечення проти позову банку.

Проте, в частині доводів апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування наслідків якого просив відповідач у заяві до суду першої інстанції, колегія суддів має погодитися, виходячи з наступного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року при скасуванні рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року, вказано: належить встановити, які Умови надання споживчого кредиту фізичним особами діяли у банку на 30 липня 2006 року та чи передбачала їх редакція збільшення строку позовної давності; у разі встановлення судом, що на час укладення договору з відповідачем діяли Умови у редакції, яка передбачала збільшення строку позовної давності до 5 років, то суду слід врахувати, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося порушення.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Під час розгляду справи апеляційним судом представник позивача пояснив, що вважає достатнім наявність у справі Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, долучених при розгляді справи судом першої інстанції (а.с.56-58).

В ухвалі суду касаційної інстанції від 25 лютого 2015 року наведене посилання на Умови надання споживчого кредиту на аркушах справи 6-15, які складені ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та вказано, що необхідно перевірити, в якій редакції діяли Умови на час укладення сторонами кредитного договору 30 липня 2006 року, коли банк мав назву ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Апеляційним судом встановлено, що Умови надання споживчого кредиту на аркушах справи 6-15 не містять пункту 5.5. про збільшення строку позовної давності до 5 років. У цих Умовах міститься п.1.7.31, в якому вказано: строк позовної давності відносно вимог повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки складає 50 років. На ці Умови не посилається позивач при розгляді справи.

У матеріалах справи на аркушах справи 56-58 містяться Умови надання споживчого кредиту ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", в яких міститься п.5.5 про збільшення строку позовної давності до 5 років.

З матеріалів справи вбачається, що кінцевий строк виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором є 30 липня 2009 року.

Відповідно, строк позовної давності за вимогами про стягнення усієї заборгованості за договором, починає перебіг з 31 липня 2009 року, що відповідає ст. 261 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг при отриманні позичальником кредиту, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014р. у справі №6-127цс14, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, у даній справі перебіг строку позовної давності щодо вимог про повернення кредиту у повному обсязі слід обчислювати після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, яким є 30 липня 2009 року.

Стосовно строку позовної давності, який має застосовуватися у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У наданих до справи Умовах надання споживчого кредиту (п.5.5. а.с. 56-58) передбачено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Вирішуючи вказане питання колегія суддів виходить із правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

А саме, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 березня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-16цс15, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд України вказав наступне.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказані Верховним Судом у наведеній постанові обставини мають місце у даній справі.

А саме, вирішується спір щодо п. 5.5. тих самих Умов надання споживчого кредиту, що і у даній справі. Правочину у письмовій формі щодо збільшення строку позовної давності у справі немає. Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту, у тому числі п.5.5., не підписані позичальником, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Судова колегія вбачає підстави для застосування у порядку ст. 360-7 ЦПК України вказаної постанови Верховного Суду України, оскільки вирішується питання щодо застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Виходячи з викладеного є підстави для висновку про відсутність між сторонами договору про збільшення строку позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування передбаченого п.5.5 Умов надання споживчого кредиту строку позовної давності, збільшеного до 5 років.

Під час розгляду справи встановлено, що строк позовної давності почав перебіг 31 липня 2009 року і сплив 01 серпня 2012 року.

Позов пред'явлений до суду 04 липня 2013 року з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Відповідач просить про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмову у позові, про що 13 серпня 2013 року подав заяву до суду першої інстанції (а.с.36).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З вказаних підстав порушене право позивача не може бути захищене судом.

У вказаній частині доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: