АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Усика Г.І., Соколової В.В.

при секретарі: Дрозд Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Мусійченка Данила Леонідовича в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6978/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_2 готівкою, одноразовою операцією через касу, належні йому валютні кошти за договором № SAMDN9772 від 12 квітня 2013 року разом з нарахованими відсотками в розмірі 40 350,65 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 3654,00 грн. судового збору.

Не погодившись із таким рішенням суду, Мусійченко Д.Л. в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що на даний час зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (далі по тексту - АНО «ФЗВ») за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК, а тому компенсаційні виплати позивачу замість ПАТ КБ «ПриватБанк» повинен здійснювати зазначений фонд. Також зазначає, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів внесення стягуваної суми на депозитний рахунок та не підтверджено знаходження спірних грошових сум на депозитному рахунку на час розгляду справи. На думку апелянта, позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав.

В суді апеляційної інстанції Кахраманов Р.Н. в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN9772, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок, відкритий в установі ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, на строк 6 місяців по 12 жовтня 2013 року включно під 8,5 % річних з періодом нарахування процентів 1 місяць. Для внесення суми вкладу банк відкрив клієнту особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.16-17).

Відповідно до п. 4 вказаного договору дія договору припиняється з виплатою позивачу всієї суми вкладу разом з процентами, які належать до сплати відповідно до умов договору.

Крім того, пунктом 1 договору передбачено право позивача здійснювати поповнення вкладу,а відповідно до п.п.6,7 договору передбачена можливість його пролонгації кожні шість місяців його дії.

На виконання умов договору позивач вніс кошти на депозит в сумі 25000 доларів США відповідно до квитанції №5 від 12.04.2013. В подальшому, 15 липня 2013 року ОСОБА_2 через касу банку вніс 11 854,08 доларів США в рахунок поповнення вкладу.

23 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про виплату йому грошових коштів по договору банківського вкладу (а.с.22). Проте, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказану заяву залишило без задоволення.

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив зобов'язати останнє видати готівкою одноразовою операцією через касу 40 350,65 доларів США, з яких 36 854,08 доларів США - сума вкладу, 3 496,57 - сума невиплачених відсотків.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1 та 2 статті 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Таким чином, установивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором банківського вкладу № SAMDN9772 від 12 квітня 2013 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з останнього заборгованості за вказаним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не надано доказів щодо існування спірних грошових сум на депозитному рахунку, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало належних та допустимих доказів на спростування квитанцій № 5 від 12 квітня 2013 року та № SIFVOOONN від 15 липня 2013 року про внесення ОСОБА_2 12 квітня 2014 року 25 000,00 доларів США та 15 липня 2014 року 11 854,08 доларів США відповідно, на рахунок визначений умовами договору банківського вкладу, оригінали яких оглянуті колегією суддів в судовому засіданні (а.с.18, 19).

До того ж, відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями (ч. 1 ст. 96 ЦК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також на положення Федерального Закону №39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя» та рішення Центрального банку Російської Федерації №РН-33/9 від 13 травня 2014 року, оскільки стороною укладеного між сторонами договору № SAMDN9772 від 12 квітня 2013 є саме ПАТ КБ «ПриватБанк», припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів банку не може бути підставою для звільнення від виконання зобов'язань, визначених вказаним договором.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. За змістом ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є ЦК України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При зверненні до суду з метою захисту права, свобод чи інтересів позивачем самостійно обирається спосіб захисту права, який повинен відповідати положенням чинного законодавства України та умовам договору, з якого виникають спірні правовідносини.

ОСОБА_2 звернувшись до суду, обрав спосіб захисту, а саме просив зобов'язати банк повернути отримані ним грошові кошти за договором банківського вкладу, що відповідає змісту правовідносин, які виникли між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідає положенням ст.16 ЦК України, а тому посилання апелянта на те, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав є безпідставними.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Мусійченка Данила Леонідовича в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Г.І. Усик

В.В.Соколова