У Х В А Л А

30 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року у справі за позовом Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі Державної адміністрації залізничного транспорту України, яку представляє Державне територіальне галузеве об'єднання «Львівська залізниця», до Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_4, третя особа - відділ Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області, про визнання рішення сільської ради частково незаконним, визнання частково недійсними свідоцтва на право на спадщину та державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації, зобов'язання повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

Чернівецький прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері (далі − прокурор) в інтересах держави в особі Державної адміністрації залізничного транспорту України, яку представляє Державне територіальне галузеве об'єднання «Львівська залізниця» (далі − ДТГО «Львівська залізниця»), звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив: визнати незаконним та скасувати рішення Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в частині передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0278 га; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом у частині передачі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0278 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_4., у частині права власності на земельну ділянку площею 0,0278 га; земельну ділянку площею 0,0278 га повернути державі в особі ДТГО «Львівська залізниця».

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2013 року позовні вимоги прокурора задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 2 жовтня 2014 року зазначене рішення районного суду змінено, позов прокурора задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в частині передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0115 га; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом у частині передачі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0115 га; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_4., у частині права власності на земельну ділянку площею 0,0115 га; земельну ділянку площею 0,0115 га повернуто державі в особі ДТГО «Львівська залізниця».

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року вказане рішення апеляційного суду залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4. про перегляд судового рішення порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, а саме:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

В ухвалі від 11 лютого 2015 року, щодо якої подана заява про перегляд, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції, який на підставі відповідних доказів виходив із того, що 0,0115 га належної ОСОБА_4 земельної ділянки накладається на земельні ділянки, які знаходяться у власності ДТГО «Львівська залізниця», тому позов прокурора підлягає задоволенню лише щодо земельної ділянки у розмірі 0,0115 га, а не 0,0278 га.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В наданій для порівняння ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що передана відповідачу земельна ділянка належить на праві користування ДТГО «Львівська залізниця». Постановляючи таке судове рішення, судом касаційної інстанції на підставі відповідних доказів, що мають значення саме для цієї справи, встановлені обставини, які є відмінними від установлених обставин у справі, в якій ухвалене судове рішення, про перегляд якого подано заяву.

З наданих для порівняння ухвали Верховного Суду України від 19 квітня 2010 року, постановленої у касаційному порядку, та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2014 року взагалі не вбачається фактичних обставин справ, не вбачається, які норми матеріального права застосовані судами для вирішення справ по суті, що унеможливлює вирішення питання щодо подібності правовідносин і відповідно наявності чи відсутності неоднакового застосування норм матеріального права. Копії судових рішень суддів попередніх інстанцій, за результатами перегляду яких постановлені зазначені ухвали судів касаційної інстанції, до заяви не додані.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 31 липня 2013 року, копія якого додана до заяви, не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права без відповідного судового рішення суду касаційної інстанції, копія якого до заяви також не додана.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У наданих для порівняння:

постанові від 30 травня 2012 року Верховний Суд України, задовольняючи частково заяву про перегляд, виходив, зокрема, із того, що суди першої та апеляційної інстанцій, з висновками яких погодився й суд касаційної інстанції: не застосували до спірних правовідносин положення Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок», яким визначено документи, що посвідчують право на земельну ділянку; не врахували наявність рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок та запису в земельно-кадастрових документах і не дали цьому жодної оцінки; а також не врахували того, що виникнення права власності на спірну земельну ділянку не пов'язане з переходом права власності на будинок, оскільки зазначений будинок не знаходиться на цій ділянці, та що до вказаних правовідносин не застосовуються положення ?? ??????? <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_03_15/T012768.html?pravo=1> про перехід права на земельну ділянку в разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду та ?????? 377 ?? ??????? <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844643/ed_2012_02_21/T030435.html?pravo=1>, у зв'язку із чим були позбавлені можливості з'ясувати характер спірних правовідносин щодо визнання права власності на земельну ділянку; крім того, суди помилково застосували до спірних правовідносин ?????? 120 ?? ??????? <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_588451/ed_2012_03_15/T012768.html?pravo=1> без урахування її дії в часі;

постанові від 22 травня 2012 року Верховний Суд України, задовольняючи частково заяву про перегляд, виходив, зокрема, із того, що відповідно до положень ЗК України (у редакції, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах м. Севастополя здійснює Севастопольська міська рада, а не Севастопольська міська державна адміністрація.

Порівняння змісту вказаних постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Приймаючи постанову від 13 лютого 2013 року, Верховний Суд України відмовив у задоволенні заяви про перегляд, оскільки у судових рішеннях суду касаційної інстанції, на які як на приклади посилався заявник, та у справі, яка переглядалася, наявні різні фактичні обставини, які не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми матеріального права.

Таким чином, у постанові від 13 лютого 2013 року, Верховний Суд України норм матеріального права для вирішення справи по суті не застосував, тому підстави для перегляду ухвали суду касаційної інстанції від 11 лютого 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права відсутні.

Посилання заявником на висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2013 року, не може бути взято до уваги, оскільки заявнику ухвалою судді від 20 травня 2015 року про залишення заяви без руху роз'яснено, що на підтвердження підстави подання заяви, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, потрібно додати копію постанови Верховного Суду України. Заявник постановою Верховного Суду України від 6 лютого 2013 року підставу подання заяви обґрунтував, однак копію постанови не надав.

Додана до заяви копія Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» не може бути прикладом подання заяви з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі Державної адміністрації залізничного транспорту України, яку представляє Державне територіальне галузеве об'єднання «Львівська залізниця», до Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_4, третя особа - відділ Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області, про визнання рішення сільської ради частково незаконним, визнання частково недійсними свідоцтва на право на спадщину та державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації, зобов'язання повернути земельну ділянку за заявою ОСОБА_4 про перегляд судового рішення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:А.Г. Ярема Н.П. Лященко В.М. Сімоненко