Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Дубенського міськрайонного суду від 07 травня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 07 травня 2015 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ «Дельта Банк» подано апеляційну скаргу, в якій товариство покликається на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Просить скасувати рішення Дубенського міськрайонного суду від 07 травня 2015 року по справі №559/3882/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнути із ОСОБА_1 суму заборгованості, що залишилась не сплаченою в розмірі 711,44 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» вказував, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано лише усне пояснення відповідача, що грошових коштів вона не отримувала, жодних договорів не укладала.

Стверджував, що при подачі позовної заяви до суду, банком було подано документи, які засвідчують наявність кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем, підтверджуючі документи про наявність заборгованості на дату подачі позовної заяви до суду.

Зазначав, що судом першої інстанції помилково вказано про недоведеність позивачем наявності правовідносин по кредитних зобовязаннях між сторонами. В якості доказу предявлення позовних вимог до відповідача ПАТ «Дельта Банк» було надано укладений між сторонами кредитний договір, розширений розрахунок заборгованості. Оскільки сама __________________________________________________________________________________________________________

Справа 562/2799/14-ц Головуючий у 1-й інст. Тростянчук Г.Г.

Провадження №22-ц/787/1265/2015р. Доповідач Боймиструк С.В.

відповідачка заперечувала факт підписання особисто нею договору, то в силу ч.1 ст.60 ЦПК України зобовязана була довести цю обставину на підставі належних доказів. Однак відповідачем не було доведено в повній мірі своїх заперечень, а суд, приймаючи рішення врахував лише усні твердження позичальника, які, на думку апелянта жодним чином не доведені.

Вказував, що відповідачем по справі знімались кредитні кошти з картки, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою із особового рахунку в якій вказано про всі випадки зняття готівки. Крім того, позичальник частково вносила кошти на погашення кредитної заборгованості та своїми діями підтверджувала наявність кредитних правовідносин між сторонами. Зворотного відповідачкою доведено не було.

Зазначав, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, позичальник частково сплатила заборгованість за кредитним договором, а тому на даний час заборгованість за кредитом становить 711,44 грн., що підтверджено розрахунком та випискою.

Представник апелянта у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявився, а подав заяву про розгляд справи за його відсутності, апеляцію підтримав та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 004-17002-180711, що залишилась несплаченою в розмірі 711,44 грн..

ОСОБА_1 не заперечила підписання нею кредитного договору та просила апеляційну скаргу відхилити, оскільки грошей з картки не отримувала, а кошти на погашення заборгованості вносила з-за погроз, що надходили з банку. Зверталась в міліцію і прокуратуру, але їй не допомогли.

Як вбачається з матеріалів справи з зустрічними позовними вимогами до банку про визнання кредитного договору недійсним ОСОБА_1 не зверталась.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з пояснень відповідачки в судовому засіданні, з яких вбачається, що кредитну угоду від її імені уклала інша особа, з якою вона перебувала в трудових відносинах і якій, на її вимогу залишила свій паспорт. Сплачувала кошти тому, що отримувала погрози по телефону. Крім того, вона суму заборгованості сплатила повністю про що було долучено відповідні докази-квитанції про сплату.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами, 18 травня 2011 року було укладено кредитний договір № 004-17002-180711, за яким було відкрито поточний рахунок з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки на імя ОСОБА_1 (а.с.3).

Відповідно до пункту 1.2 вищевказаного договору банк відкрив держателю картковий рахунок № 0573 в національній валюті України - гривні.

Банк надав держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, що передбачено п.1.3 кредитного договору. Відповідно до вказаного пункту банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. та на день укладення договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 2000 грн.

Станом на 05.09.2014 року ОСОБА_1 не виконала належним чином всі зобовязання за кредитним договором в результаті чого виникла заборгованість та банк звернувся до суду з позовом про її стягнення.

Із розрахунку поданого при подачі позовної заяви до суду встановлено, що за даним кредитним договором є наявною несплачена сума заборгованості. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позичальник частково сплатила заборгованість за кредитним договором, тому на даний час за ОСОБА_1 рахується несплачена заборгованість в сумі 711,44 грн., що підтверджується розрахунком та випискою (а.с. 44,48).

Суд першої інстанції помилково посилався на погашення відповідачкою усієї суми кредиту оскільки з матеріалів справи вбачається, що 05.12.2013 року на картковий рахунок за договором № 004-17002-180711 (рахунок № 0573) було зараховано 1000 грн. квитанція №3 (а.с.29);

У цей же день на погашення заборгованості по кредиту на рахунок № 0516 було зараховано 700 грн. квитанція № 7 (а.с.30); а 18.12.2014 року було проведено поповнення карткового рахунку № 0573 на 600 грн. квитанція № 96 (а.с.31).

Однак, колегія суддів не бере до уваги квитанцію № 7 від 05.12.2013 року на суму 600 грн. (а.с.31) оскільки вказана сума, як вбачається з долученого представником апелянта заперечення, була зарахована на погашення боргу по іншому кредитному договору № 003-17002-180711, що укладений між відповідачем по справі та ПАТ „Дельта Банк, по якому є ухвалене рішення Дубенського міськрайонного суду від 27.03.2014 року по справі № 559/3116/13-ц про стягнення заборгованості на користь банку.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про підставність та доведеність позовних вимог і з урахуванням часткової сплати ОСОБА_1 заборгованості до стягнення підлягає 711,44 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої постановлено рішення слід стягнути понесені нею витрати за подання позову 243,6 грн..

Керуючись п.2 ч.1.ст. 307, ст. 309, ст.ст. 313-314,316,324-325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Дельта Банк задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 7 травня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства „Дельта Банк задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку „Дельта Банк заборгованість в сумі 711 грн. 44 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :