Справа № 359/2701/15 Головуючий у І інстанції Журавський В.В.
Провадження № 22-ц/780/5035/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 46 13.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.,

за участю секретаря Токар Т.Ю.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориспільської міської ради Київської області, третя особа - ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила скасувати рішення Бориспільської міської ради №3889-46-VІ від 24 грудня 2013 року в частині виділення земельної ділянки площею 0,0920 га по вулиці Красіна, 4-Б в м. Бориспіль Київської області у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вищезазначену земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої по АДРЕСА_1. 17 грудня 1993 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться по АДРЕСА_1. Згодом позивач в порядку безоплатної приватизації отримала державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,100 га за вищезазначеною адресою. Рішенням Бориспільської міської ради №3889-46-VІ від 24 грудня 2013 року було затверджено проект землеустрою та передачу безплатно у власність ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 0,050 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач не давала дозвіл на вилучення з її користування частини земельної ділянки та передачу її у власність відповідача. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що було порушено її право на користування земельною ділянкою.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалення нового рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги визначення нового порядку ведення державної реєстрації земельних ділянок. Суд першої інстанції не прийняв міри щодо невиконання відділом Держземагенства ухвали про забезпечення доказів, які мають істотне значення для справи. Земельна ділянка в розмірі 0,050 га, яка не ввійшла в державний акт по АДРЕСА_1 в позивача не вилучалася та ОСОБА_2 від даної земельної ділянки не відмовлялася.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом по Радгоспу «Бориспільський» №469 від 16 листопада 1959 року ОСОБА_4 дозволено будівництво будинку в АДРЕСА_2 (а.с.8).

Відповідно до акту Переяслав-Хмельницького міського бюро технічної інвентаризації від 30 листопада 1959 року був проведений відвід земельної ділянки площею 1500 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_2, в користування ОСОБА_4 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 у встановленому порядку спадщину прийняв її син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Бориспільською міською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 1993 року (а.с.11).

В довідці Бориспільського міжміського БТІ про реєстрацію домоволодіння АДРЕСА_1 зазначено, що вказане домоволодіння зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 за НОМЕР_1 від 04 січня 1994 року (а.с.12).

На підставі рішення Бориспільської міської ради №1355-ХХІІІ-IV від 27 січня 2005 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.13).

Рішенням Бориспільської міської ради №3889-46-VІ від 24 грудня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0920 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_3 (а.с.43-44).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що рішенням ради у власність ОСОБА_3 передано саме ту частину земельної ділянки площею 0,050 га, яка перебувала у користуванні позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заявляючи позовні вимоги про скасування рішення міської ради в частині виділення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0920 га та скасування державної реєстрації права власності, ОСОБА_2 не довела ту обставину, що у власність відповідачу було передану належну їй на праві власності чи праві користування частину земельної ділянки.

Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують, що позивачу належить 0,15 га, а не 0,10 га, як зазначено в державному акті, межі та конфігурація земельної ділянки, яка як зазначає позивач, перебуває в її користуванні не встановлені.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є законним та обґрунтованим, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Лащенко В.Д.