УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційними скаргами ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, та ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 2 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2007 року у розмірі 573 974,10 дол. США, що еквівалентно 7 526 350 грн 18 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю за адресою: м. Полтава, АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно кредитного договору від 20 серпня 2007 року ОСОБА_5 отримав грошові кошти у розмірі 535 195,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,44% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення боргу 18 серпня 2017 року. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором відповідачі виступили майновими поручителями на підставі договору іпотеки від 20 серпня 2007 року, передали в заставу банку належну їм на праві спільної часткової власності нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 в м. Полтава. Оскільки ОСОБА_5 не виконував своїх обов'язків щодо повернення кредиту належним чином, у банка виникло право звернути стягнення на майно, передане в іпотеку на забезпечення зобов'язань боржника.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 2 березня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2007 року в розмірі 573 974,10 дол. США, що еквівалентно 7 526 350 грн 18 коп., звернуто стягнення на нежитлову будівлю (магазин) літери "А-2" загальною площею 606,6 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 у м. Полтава, Ѕ частини нежитлової будівлі (магазину) належить ОСОБА_4 та Ѕ частини зазначеного магазину належить ОСОБА_3, шляхом укладанням ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та вирішення питання про розподіл судових витрат. Викладено абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції у наступній редакції: «У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2007 року в розмірі 573 974,10 дол. США, що еквівалентно 13 142 858 грн 94 коп. та складається із: заборгованості за кредитом - 501 366,31 дол. США, що становить 11 480 285 грн 80 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом 44 420,01 дол. США, що становить 1 017 129 грн 39 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 837,53 дол. США, що становить 19 177 грн 78 коп.; штрафу (фіксована частина) - 19,06 дол. США, що становить 436 грн 44 коп., штрафу (процентна частина) - 27 331,19 дол. США, що становить 625 829 грн 59 коп., звернуто стягнення на нежитлову будівлю (магазин) літери "А-2" загальною площею 606,6 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 у м. Полтава, по Ѕ частини якої належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3, предметом іпотеки на підставі договору іпотеки № б/н від 20 червня 2007 року; шляхом укладанням ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною продажу у розмірі 10 074 600 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилась кредитна заборгованість, тому наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення указаного боргу.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та в цій частині ухвалюючи нове рішення, виходив із того, що суд першої інстанції не зазначив у резолютивній частині рішення складові загального розміру боргу, що підлягають сплаті іпотекодержателем з вартості предмета іпотеки, та початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що 20 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 535 195,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,44% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення боргу 18 серпня 2017 року.

20 серпня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір іпотеки, за яким останні передали в іпотеку банку належне їм на праві спільної часткової власності майно - нежитлову будівлю (магазин) літ. «А-2» загальною площею 606,6 кв.м за адресою: м. Полтава, АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку, станом на 21 серпня 2014 року становить 573 974,10 дол. США, та включає в себе: 501 366,31 дол. США - заборгованість за кредитом; 44 420,01 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом за користування кредитом; 837,53 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 19,06 дол. США - штраф (фіксована частина); 27 331,19 дол. США - штраф (процентна складова)

Зазначена сума заборгованості була стягнута рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2015 року, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що позичальник неналежно виконував умови договору кредиту, внаслідок чого утворився борг і позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок його погашення, як визначено законом та договором.

Проте повністю не можна погодитись з висновками апеляційного суду в частині визначення розміру суми боргу, у рахунок якого має бути звернуто стягнення, оскільки його визначено без належного з'ясування обставин справи.

Так, апеляційний суд, звернувши стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості у розмірі 573 974,10 дол. США, зазначив про те, що вказана сума була стягнута за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2015 року.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 указувала на те, що після ухвалення Октябрським районним судом м. Києва рішення про стягнення боргу, вона вносила платежі в рахунок погашення заборгованості, а відтак, розмір боргу на час розгляду зазначеної справи змінився.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України не перевірив чи виконано рішення суду про стягнення суми боргу, що має суттєве значення при вирішенні питання щодо визначення розміру боргу у зв'язку з наявністю якого звертається стягнення на майно. Будь-які мотиви з цього приводу в судових рішеннях відсутні.

З роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

З огляду на зазначене апеляційному суду необхідно було перевірити правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості та з урахуванням встановлених обставин вирішити спір по суті.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 137 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, чим допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України, його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:Т.П. Дербенцева
С.О. Карпенко
О.П. Касьян Т.О. Писана