Номер провадження: 22-ц/785/5133/15
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про визнання дій незаконними, визнання договорів частково недійсними, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: 1) визнати незаконними дії КП «Білгород-Дністровське МБТІ» щодо внесення чарункувато-бетонного гаражу під літерою «З» у склад домоволодіння АДРЕСА_1; 2) зобов'язати КП «Білгород-Дністровське МБТІ» виключити чарункувато-бетонний гараж під літерою «З» зі складу домоволодіння АДРЕСА_1; 3) визнати частково недійсними договори, виключивши з них чарункувато-бетонний гараж під літерою «З»: - дарування від 04.06.1994 р., укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9; - купівлі-продажу від 19.03.2004 р., укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10; - дарування від 20.09.2006 р., укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_5; 4) зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою АДРЕСА_2, шляхом знесення чарункувато-бетонного гаражу під літерою «З», який входить до складу житлового будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12.12.1992 р. та Державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.08.2010 р. він є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 У 1990 р. ОСОБА_8 почав будувати гараж на земельній ділянці, якою вони з 1992 р. користувалися разом. Побудований ОСОБА_8 у 1993 р. спірний гараж є самочинним, оскільки за виданим дозволом його будівництво повинно було здійснюватися протягом 1990-1991 р. р., строк будівництва у встановленому порядку не продовжувався. При будівництві збільшено дозволені розміри гаражу, не відступлено один метр від межі його земельної ділянки. Північний бік гаражу знаходиться на його земельній ділянці.

04.06.1994 р. ОСОБА_8 подарував гараж своєму сину ОСОБА_11, який 19.03.2004 р. продав його ОСОБА_10, яка в свою чергу 20.09.2006 р. подарувала гараж сину - ОСОБА_5. В подальшому ОСОБА_10 змінила ім'я на ОСОБА_6.

Позивач та його представник - ОСОБА_12 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6, яка одночасно є представником відповідача - ОСОБА_5, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_7 в судовому засіданні заявила, що вирішення спору по суті відносить на розсуд суду.

Відповідач - КП «Білгород-Дністровське БТІ», третя особа - виконком Білгород-Дністровської міської ради письмових заперечень/пояснень на позов не надали. Представників в судове засідання не направили. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки представників не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_12, ОСОБА_13, представники апелянта, в судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі. Додатково надали світлини з інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_1 щодо розміщення гаражу, його розмірів.

Відповідачі, третя особа письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

ОСОБА_6, яка одночасно є представником відповідача - ОСОБА_5, в судовому засіданні вважала необхідним скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Посилалася на те, що вона особисто гараж не будувала. Після того, як вона його придбала він залишається незмінним.

Відповідачі - ОСОБА_7 та КП «Білгород-Дністровське БТІ», третя особа - виконком Білгород-Дністровської міської ради своїх представників в судове засідання не направили, ОСОБА_7 особисто не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини особистої неявки, неявки представників не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні будь-які підстави для: 1) визнання незаконним дій КП «Білгород-Дністровське БТІ» щодо внесення чарункувато-бетонного гаражу під літерою «З» до складу домоволодіння № 41 по вул. Червоноармійська в м. Білгород-Дністровський та зобов'язання виключити вказаний гараж зі складу вказаного домоволодіння; 2) визнання недійсними спірних договорів дарування та купівлі-продажу (а. с. 122 - 129).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. ст. 15, 319, 346, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що будівництво чарункувато-бетонного гаражу під літерою «З», розмірами - 3,2 м. х 5,6 м. на земельній ділянці АДРЕСА_1 Одеської області було розпочато ОСОБА_8 у 1990 р. за дозволом № 28 на виконання робіт, виданого головним архітектором м. Білгород-Дністровський. Будівництво спірного гаражу відповідно до дозволу необхідно було закінчити у 1991 р. (а. с. 17 - 18). Відповідно до плану забудови (а. с. 18) межа із суміжною земельною ділянкою № 43 проходить по прямій лінії. Гараж повинен бути розміщений на відстані 1 м. від межі суміжної земельної ділянки № 43.

ОСОБА_4 відповідно до укладеного з виконкомом Білгород-Дністровської міської ради договору купівлі-продажу від 12.12.1992 р., зареєстрованого в БТІ 28.01.1993 р (а. с. 10 - 12 зворотна сторона), Державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.08.2010 р. (а. с. 15) є власником житлового будинку АДРЕСА_2 та присадибної земельної ділянки за вказаною адресою, площею - 0,0573 га..

Відповідно до договору дарування від 04.06.1994 р. (а. с. 36 - 37) ОСОБА_8 подарував ОСОБА_11 житловий будинок АДРЕСА_1 Одеської області разом із чарункувато-бетонним гаражем під літерою «З», який входить до складу подарованого житлового будинку.

19.04.2004 р. ОСОБА_9 продав ОСОБА_10 житловий будинок АДРЕСА_1 Одеської області разом із чарункувато-бетонним гаражем під літерою «З». Остання за договором дарування від 20.09.2006 р. (а. с. 31) подарувала ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 Одеської області разом із чарункувато-бетонним гаражем під літерою «З».

ОСОБА_5 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 15.04.2011 р. є власником присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1 Одеської області разом.

Відповідно до вказаних у державних актах на право власності на земельні ділянки планів меж земельних ділянок (а. с. 15 зворотна сторона, 16 зворотна сторона), акту від 08.02.2010 р. встановлення в натурі меж земельної ділянки, що передається ОСОБА_5 (а. с. 28 - 29), межа між належними сторонам земельними ділянками в місці розташування гаражу проходить не по прямій лінії, а із зміщенням в сторону земельної ділянки № 43. Державні акти на право власності на земельні ділянки є чинними, доказів визнання їх недійсними суду не надано.

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту права власності, усунення перешкод в користуванні власністю.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своєю власністю на власний розсуд. Діяльність власника може бути припинена у випадку і в порядку, встановлених законом.

Підстави припинення права власності передбачені ч. 2 ст. 346 ЦК України. Згідно із ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, за передбаченими ст. ст. 11, 27, 31 ЦПК України правилами, правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів з вимогами про визнання незаконними дій КП «Білгород-Дністровське МБТІ» щодо внесення гаражу літера «З» до складу домоволодіння АДРЕСА_1, зобов'язання КП «Білгород-Дністровське МБТІ» виключити спірний гараж з вказаного домоволодіння, визнати частково недійсними, виключивши з них чарункувато-бетонний гараж під літерою «З», договір дарування від 04.06.1994 р., договір купівлі-продажу від 19.03.2004 р., договір дарування від 20.09.2006 р., усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом знесення чарункувато-бетонного гаражу під літерою «З». Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що спірний гараж є самовільним, порушує його права, оскільки повністю знаходиться на його земельній ділянці. Разом з тим, доказів того, що весь гараж знаходиться на його земельній ділянці суду не надано.

У висновку № 07/02-1 від 10.06.2013 р. судової будівельно-технічної експертизи по іншій цивільній справі встановлено факт захоплення належної позивачу земельної ділянки, в місці розташування спірного гаражу літ. «З», лише на площі 1,0 кв. м. (2,09 м. х 0,5 м.), шляхом збільшення земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 Місце розташування гаражу літ. «З» не відповідає п. 3.5 ДБН.

Вказаний висновок судової експертизи є тільки одним з письмових доказів по даній справі. Відомостей про проведення по даній справі судової будівельно-технічної експертизи матеріали справи не містять. Таким чином, по даній справі не встановлено знаходження всього спірного гаражу на земельній ділянці позивача. Наявна у справі ухвала апеляційного суду Одеської області від 19.01.2015 р. (а. с. 33 - 35) таких відомостей також не містить. Позивач не довів необхідності позбавлення позивача права власності на весь гараж (ст. 346 ЦК України).

Пред'являючи вимогу про визнання частково недійсним договору дарування від 04.06.1994 р., укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, позивач разом з тим в позові вказав, що сторони вказаного правочину померли (а. с. 4, 1-й абзац зверху).

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту права шляхом визнання недійсними договорів в частині виключення з них гаражу, знесення всього гаражу є невірним, оскільки не доведено повне знаходження спірного гаражу на належній позивачу земельній ділянці, не з'ясовано питання щодо можливості приведення спірного гаражу у стан, який відповідає технічній документації та будівельним нормам, за відсутності таких вимог.

Виходячи з вищенаведеного, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо самочинного будівництва гаражу, знаходження гаражу на його земельній ділянці, неправомірних дій БТІ щодо включення гаражу до складу домоволодіння, порушення його прав укладенням спірних договорів.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. І. Доценко

Л. А. Гірняк