РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

при секретарі Смоляк А.К.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Третя державна нотаріальна контора, про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, третя особа Третя державна нотаріальна контора, про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 Радянської України в м. Запоріжжі в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 09.08.2010.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є опікуном неповнолітнього ОСОБА_2 на підставі рішення суду. 09.08.2010 помер її рідний брат ОСОБА_4, якому на праві спільної сумісної власності з його дружиною ОСОБА_3 належала вказана квартира. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2012 були визначені ідеальні частки у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? частині за кожним. За життя 19.03.2004 ОСОБА_4 залишив заповіт, згідно з яким він заповідав ОСОБА_2 належну йому частину вказаної квартири. Спадкоємицею першої черги за законом є дружина померлого ОСОБА_3, яка не має права на обовязкову частку у спадщині, оскільки була працездатною. Протягом шести місяців позивач в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Третьої державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав, однак державним нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру. Посилаючись на вимоги ст.ст. 392, 1220, 1221, 1233 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просила задовольнити позовні вимоги (арк. справи 23).

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином в порядку судового доручення компетентним судом Російської Федерації. Відповідно до наданої відповідачем заяви від 21.01.2015 (арк. справи 30), відповідач просить розглянути справу за її відсутності. Як вбачається з протоколу судового засідання Ноябрьського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу від 21.01.2015, відповідач пояснила, що вона оформила право власності на свою ? частку спірної квартири, проти задоволення позову не заперечує за умови врегулювання питання щодо користування та купівлі-продажу квартири (арк. справи 2829). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог діючого законодавства. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

09.08.2010 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 175615, виданим 10.08.2010 Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 254 (арк. справи 6).

За час свого життя ОСОБА_4 залишив заповіт від 19.03.2004, згідно з яким всю належну йому на праві власності частку квартири АДРЕСА_2 Радянської України в м. Запоріжжя він заповідав ОСОБА_2. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1056 (арк. справи 7).

29.10.2010 ОСОБА_1, яка є опікуном неповнолітнього ОСОБА_2 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2008 (арк. справи 4), звернулась до Третьої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття та оформлення спадщини за ОСОБА_2 (арк. справи 46).

Постановою державного нотаріуса Третьої запорізької державної нотаріальної контори від 24.10.2014 у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом) було відмовлено у звязку з тим, що нотаріусу не було надано документ, який підтверджує право власності на обєкт нерухомого майна (арк. справи 12).

Дійсно, як вбачається з матеріалів спадкової справи, 08.12.1995 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житло № 359, яким посвідчено право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 Радянської України в м. Запоріжжі. В матеріалах спадкової справи міститься копія цього свідоцтва (арк. справи 52 зворотній бік). Як вказує позивач, оригінал даного свідоцтва в неї відсутній, оскільки відповідач відмовилась надавати будь-які документи та на даний час проживає в Російській Федерації.

Отже, позивач позбавлена можливості оформити право власності неповнолітнього ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом на належну померлому ОСОБА_4 частину зазначеної вище квартири.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2012 (набрало законної сили 16.11.2012) визнано, що розмір часток, які належать ОСОБА_3 та померлому ОСОБА_4 в спільній сумісній власності у вказаній квартирі складає по ? частині кожному (арк. справи 1011).

Таким чином, враховуючи вказане заочне рішення суду від 05.11.2012 та зміст заповіту померлого ОСОБА_4 від 19.03.2004, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 заповів неповнолітньому ОСОБА_2 саме ? частину квартири квартиру АДРЕСА_1 Радянської України в м. Запоріжжі.

Відповідач ОСОБА_3 як дружина померлого не має права на обовязкову частку у спадщині в порядку 1241 ЦК України, що підтверджено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2014 (набрало законної сили 17.06.2014). Зазначеним рішенням суду, зокрема, встановлено, що відповідачем не доведено доказами своє право на обовязкову частку у спадщині після смерті її чоловіка.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При цьому, як визначено у ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

В даному випадку ОСОБА_2 є таким що прийняв спадщину на підставі частини четвертої статті 1268 ЦК України, з огляду на що відповідно до положень частини першої статті 1296 ЦК України має право одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак, за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину (відсутність документа, якій засвідчує право власності спадкодавця на квартиру, відсутність можливості одержати дублікати), ОСОБА_2 позбавлений можливості оформити свої спадкові права. Отже, в даному випадку відсутній інший, крім судового, порядок для відновлення порушеного права ОСОБА_2

З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, внаслідок чого за неповнолітнім ОСОБА_2 слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 на ? частину квартири АДРЕСА_2 Радянської України в м. Запоріжжя, задовольнивши позовні вимоги.

На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які документально підтверджені (арк. справи 1).

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 392, 1233, 1268, 1270, 1296 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Третя державна нотаріальна контора, про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 9 серпня 2010 року, на ? частину квартири АДРЕСА_2 Радянської України в м. Запоріжжя.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 090 (одна тисяча девяносто) гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 25 червня 2015 року.

Повний текст рішення виготовлено 26 червня 2015 року.

Суддя А.В. Шалагінова