Номер провадження: 22-ц/785/6521/15
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Сватаненка В.І.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року по справі першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Пуркар Ярослава Кириловича, заінтересована особа - ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із скаргою на дії державного виконавця Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ Пуркар Я.К., заінтересована особа - ОСОБА_4 посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Першому Суворовському ВДВС ОМУЮ перебуває виконавче провадження щодо виконавчого листа № 1527/7570/12 виданого 26.02.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми у розмірі 591903 грн.75 коп.

Скаржниця стверджує, що ухвалою Суворовського районного суду від 07.11.2013 року були зупинені будь-які дії державного виконавця щодо виконавчого провадження стосовно квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Іллічівського районного суду від 29.11.2013 року було зупинено продаж вказаної квартири, що надійшла до канцелярії 02.12.2013 року.

02.12.2013 року було скаржницею спрямоване клопотання про зупинення виконавчого провадження та внесення постанови до Єдиного реєстру. Однак державним виконавцем Пуркар Я.К запропоновано передати квартиру ОСОБА_4

Постановою від 10.12.2013 року квартиру АДРЕСА_1 було передано ОСОБА_4

На підставі викладеного, скаржниця просить визнати дії державного виконавця Пуркар Я.К. Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо передання квартири після отримання ухвали Іллічівського суду від 29.11.2013 року та ухвали Суворовського районного суду від 07.11.2014 року протиправними, всупереч приписам ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, визнано противоправними дії державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ Пуркар Я.К. щодо зверннення з листом від 12 листопада 2013 р. № 41503 до ОСОБА_4 з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно - квартиру АДРЕСА_1. В решті заявлених вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи ухвалу суду незаконною перший Суворовський ВДВС ОМУЮ звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року в частині визнання протиправними дій державного виконавця першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ Пуркар Я.К. щодо звернення з листом від 12 листопада 2013 р. № 41503 до ОСОБА_4 з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно - квартиру АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Пуркар Я.К. суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що 08.11.2013р. до Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ надійшла ухвала суду від 07.11.2013р. по справі № 523/17176/13-ц, згідно якої зупинено продаж нерухомого майна, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 до розгляду справи по суті, а також заборонено Першому Суворовському ВДВС ОМУЮ вчиняти будь які певні дії щодо звернення стягнення на майно, а саме квартиру у АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 1527/7570/12 за виконавчим листом, який було видано 26.02.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 до розгляду скарги по суті.

Ухвалою Іллічівського районного суду від 29.11.2013 року було зупинено продаж кв. у АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, що надійшла до канцелярії Першого Суворовського відділу ДВС 02.12.2013 року.

На час проведення вищевказаних виконавчих дій діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 16.10.2013р..

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 4, 6, 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою, якій законом надано таке право; зупинення судом реалізації арештованого майна.

Однак, державний виконавець Пуркар Я.К. не зупиняв виконавчого провадження, а навпаки листом від 12 листопада 2013р. № 41503 звернувся до ОСОБА_4 з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно, на підставі ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Згідно ч. 8 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються

витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

19.11.2013 р. на адресу Начальника Першого Суворовського ВДВС надійшла заява від ОСОБА_4, згідно якої він погодився залишити за собою нереалізоване майно.

Ухвалою колегії суддів палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 09.12.2013 р. була скасована ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2013 р. про забезпечення позову.

Постановою від 10.12.2013р. державний виконавець Першого Суворовського ВДВС Пуркар Я.К. на підставі ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» передав стягувачу - ОСОБА_4 АДРЕСА_1

Оскільки ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2013 р. про забезпечення позову, згідно якої були зупинені виконавчі події, пов'язані з реалізацію спірної квартири була скасована, а ухвала Іллічівського районного суду від 29.11.2013 року не забороняла передачу стягувачу квартири у власність, суд обгрунтовано не визнав за вищевказаних підстав, що дії державного виконавця щодо прийняття постанови про передачу квартири є протиправними.

Проте суд правильно дійшов висновку, що державний виконавець Пуркар Я.К. неправомірно здійснив виконавчу дію, а саме звернувся з листом від 12 листопада 2013р. № 41503 до ОСОБА_4 з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно, на підставі ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на той момент була чинна ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2013р., яка надійшла 08.11.2013р. до Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ, згідно якої було заборонено Першому Суворовському відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції вчиняти будь-які певні дії щодо звернення стягнення на майно, а саме квартиру у АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_2.

Згідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК України встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Оскільки на теперішній час квартира передана стягувачу, відповідно до постанови державного виконавця від 10.12.2013р., яка не є предметом розгляду даної скарги, суд обгрунтовано ійшов висновку про те, що можливо лише встановити факт протиправності дій державного виконавця.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону.

Посилання апелянта на неправильну оцінку судом дій державного виконавця та визнання їх частково протиправними як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали є необґрунтованим, оскільки спростовано дослідженими обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Апеяційна скарга за викладених обставин в решті вимог задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, ч.1 ст. 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

В.І. Сватаненко