АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представників відповідача Баємського В.Д., Бубенок В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Гаражного кооперативу «Зв'язківець» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Гаражного кооперативу «Зв'язківець» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В ИЛ А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Гаражного кооперативу «Зв'язківець» (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.11.2010 по 12.11.2014 (день фактичного розрахунку) в розмірі 128 622,34 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 22.12.2008 він був обраний та прийнятий на посаду Голови гаражного кооперативу «Зв'язківець». 22.11.2010 його було звільнено із займаної посади. При звільнені відповідачем були порушені його трудові права, зокрема, не виплачено заробітну плату за листопад 2010 року, компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік та вихідну допомогу при звільненні. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2014 стягнуто з відповідача на його користь заробітну плату за листопад 2010 року в розмірі 1 681,48 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік в розмірі 2 372,79 грн. та моральну шкоду в сумі 500 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31.07.2014 зазначене рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про виплату вихідної допомоги скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 2 441 грн. Постановою Державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 10.09.2014 відкрито виконавче провадження. 12.11.2014 відповідач виконав рішення судів, у зв'язку з чим виконавче провадження закрито. У зв'язку з зазначеним, посилаючись на вимоги ст. 117 КзпП, позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 128 622,34 грн. за період з 22.11.2010 по день фактичного розрахунку - 12.11.2014.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.07.2015 позов задоволено. Стягнуто з Гаражного кооперативу «Зв'язківець» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 128 622 грн. 34 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, надав невірну оцінку наявним у справі доказам та не правильно застосував норму ст. 117 КЗпП України, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за відсутності вини відповідача.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно є законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виконано обов'язок по виплаті позивачу при звільнені належних йому сум, а тому, на підставі ст. 117 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до рішення зборів уповноважених і членів гаражного кооперативу «Зв'язківець», протокол № 1 від 20.12.2008, ОСОБА_3 був обраний головою даного кооперативу та на підставі наказу № 33-к від 22.12.2008 позивач прийнятий на посаду Голови кооперативу (а.с. 6)

Відповідно до наказу від 22.11.2010, відповідно до рішення зборів уповноважених і членів гаражного кооперативу «Зв'язківець», протокол № 1 від 21.11.2010, ОСОБА_3 звільнений із займаної посади з 22.11.2010 (а.с. 7)

Індивідуальними відомостями Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про застраховану особу ОСОБА_3 підтверджується, що позивачу була нарахована заробітна плата за листопад 2010 року в сумі 1 681 грн. 48 коп. за роботу в Гаражному кооперативі «Зв'язківець» (а.с. 8).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2014 з відповідача на користь позивача стягнуто заробітну плату за листопад 2010 року в сумі 1 681 грн. 48 коп., компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік у сумі 2 372 грн. 79 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 грн., а всього 4 554 грн. 27 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 17-21).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31.07.2014 скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2014 в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_3 про виплату вихідної допомоги та ухвалено в цій частині нове рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто вихідну допомогу в розмірі 2 441 грн. (а.с. 22-24)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.07.2014 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 42-44)

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2014 скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2014 в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_3 про виплату вихідної допомоги та судового збору і в цій частині ухвалено нове рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто вихідну допомогу в розмірі 2 702,15 грн. (а.с. 52-53).

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

10.09.2014 постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва № 2-3661/14 від 26.08.2014 про стягнення з ГК «Зв'язківець» на користь ОСОБА_3 заробітної плати за листопад 2010 року в сумі 1 681 грн. 48 коп., компенсації за невикористану відпустку за 2010 рік у сумі 2 372 грн. 79 коп., моральної шкоди в розмірі 500 грн. та вихідної допомоги в розмірі 2 702,15 грн. (а.с. 34)

Постановою ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 12.11.2014 закінчено виконавче провадження з виконання вище зазначеного виконавчого листа у зв'язку з повним виконанням боржником рішення суду (а.с. 85).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у визначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Таким чином, судом правомірно встановлено, що всі належні при звільненні позивачу суми відповідачем виплачені не були, а тому відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, при цьому, суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача стосовно відсутності вини відповідача у невиплаті позивачу належних йому сум. Також не можна вважати відсутність вини відповідача у зв'язку з тривалим розглядом трудового спору, оскільки обов'язок по виплаті належних працівникові сум при звільненні виникає в день звільнення працівника, а не з моменту постановлення рішення суду чи набрання ним законної сили, так як рішенням суду лише встановлюється факт розірвання трудового договору, а не створюються підстави такого розірвання чи припинення трудових відносин.

Враховуючи наведене, судом обґрунтовано встановлено, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку і лише 12.11.2014, в порядку виконання судового рішення, позивачу було виплачено належні йому при звільненні суми.

Також судом правомірно визнано неповажними причини порушення відповідачем встановленого порядку звільнення, а саме несвоєчасного проведення остаточного розрахунку, оскільки відповідачем в порядку ст.ст. 57-60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів відсутності його вини в здійсненні виплати всіх передбачених сум, зокрема, блокування позивачем роботи гаражного кооперативу та його фінансової діяльності, тощо.

Крім цього, суд першої інстанції мотивовано не прийняв до уваги посилання представників відповідача на пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду, оскільки позивач звернувся до суду 17.09.2014, а фактичний розрахунок з ним було проведено 12.11.2014, що узгоджується з вимогами ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Наведений судом першої інстанції розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідає матеріалам справи, встановленим фактичним обставинам справи та вимогам закону. При цьому, слід зазначити, що визначена позивачем та стягнута судом сума середнього заробітку відповідачем не оскаржується, з огляду на не надання власного розрахунку та не наведення обґрунтувань щодо його не правильності.

Так, розмір належного позивачу до виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 128 622 грн. 34 коп., виходячи з наступного.

Середній заробіток позивача розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються згідно середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться таким чином: заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні ділиться на число відпрацьованих робочих днів, з чого випливає середньоденна заробітна плата; вказана сума середньоденної заробітної плати множиться на відповідну кількість календарних днів.

Заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували звільненню, становила: за вересень 2010 року - 2 457,87 грн., за жовтень 2010 року - 2 946,43 грн., загальний розмір заробітної плати за вказаний період становить 5 404,30 грн. За місяць розрахункова середня заробітна плата для розрахунку складає 2 702,15 грн. (5 404,30 : 2). Затримка розрахунку з 22.11.2010 (день звільнення) по 12.11.2014 (день фактичного розрахунку) складає 47 місяців 12 робочих днів.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, а відтак з наведених вище підстав доводи апеляційної скарги щодо неправильно застосування судом ст. 117 КЗпП України є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних в ній доказах, вимогах трудового законодавства, а також встановлених судовими рішеннями, що набрали законної сили, обставинах.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Гаражного кооперативу «Зв'язківець» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Гаражного кооперативу «Зв'язківець» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва