АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6403/15 Справа № 185/4850/15 Головуючий у 1 й інстанції - Юдіна С.Г. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, про розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності в порядку спадкування, -

В с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_7 про розподіл спільного сумісного майна подружжя(а.с.2-4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер(а.с.27).

У грудні 2014 року ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 звернулась з уточненим позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, про розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності в порядку спадкування(а.с.35-38).

В обгрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 в період з 25.08.2007 року по 08.07.2011 року, шлюб розірвано на підставі рішення суду.

В період шлюбу сумісно з ОСОБА_7 придбана квартира АДРЕСА_1 за ціною 24 558 грн. за договором купівлі-продажу від 12.03.2008 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А., реєстровий №1-1139. Квартира придбана у приватну спільну сумісну власність, про що зазначено в п.13 договору купівлі-продажу від 12.03.2008 року.

До розірвання шлюбу з ОСОБА_7, вона, ОСОБА_7, та неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, були зареєстровані та постійно проживали за адресою придбаної квартири. Вважає, що їй належить ? частини вказаної квартири, а тому просить визнати за нею право власності на ? частку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер, заповіту не залишив.

Після його смерті відкрилась спадщина на ? частки квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_7 є: неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та батьки - треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6, між якими має бути розподілена ? частка померлого, тобто кожному спадкоємцю має належати 1/6 частка.

Спадкоємці першої черги за законом - треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожен окремо відмовились від своїх часток на користь ОСОБА_2.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просила: визнати за нею право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, як за спадкоємцем першої черги за законом після померлого батька ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, як за спадкоємцем за законом після померлого брата ОСОБА_7.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року позов задоволено(а.с.185-189).

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1;

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1;

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, як за спадкоємцем за законом після померлого брата ОСОБА_7.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по справі в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів(а.с.200-206).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтями 69,70 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної суміної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу(ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2007 року, від шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.5,7). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.06.2010 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано(а.с.82), 08.07.2011 року ОСОБА_3 отримала у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду та Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області свідоцтво про розірвання шлюбу(а.с.6).

Згідно договору купівлі-продажу від 12 березня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-1139, ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_1. При цьому в договорі зазначено, що до укладення договору до відома продавця доведено зміст заяви дружини покупця, справжність підпису на якій засвідчено 12 березня 2008 року Першою Павлоградською держнотконторою за реєстровим №1-1138, згідно якої отримано її згоду на купівлю чоловіком - ОСОБА_7 вказаної квартири у приватну спільну сумісну власність. Покупцем за договором зазначено ОСОБА_7, право власності за яким на вказану квартиру зареєстровано 20.04.2008 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 17924873(а.с.8-9).

Згідно даних довідки ОСББ «Ленінградська,22» станом на 12.05.2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_7 та неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.12).

Таким чином, наведені обставини свідчать, що квартира АДРЕСА_1 придбана в період, коли ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Встановивши зазначені обставини, суд прийшов до правильного висновку, що придбана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і відповідно до положень ст.ст.63, 69, 70 СК України частки кожного із подружжя є рівними, а відтак частка ОСОБА_3 становить ? частки квартири АДРЕСА_1 і обгрунтовано визнав за нею право власності на ? частки вказаної квартири як за подружжям.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

В п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

По справі встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.27).

За даними матеріалів спадкової справи №1000/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7, що заведена Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та батьки померлого - треті особи: ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які відмовились від спадщини на користь доньки ОСОБА_2, яка звернулась із заявою про прийняття спадщини(а.с.143-146).

Крім того, 20 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області щодо видачі їй свідоцтва про право власності на ? частку у спільному сумісному майні подружжя на квартиру АДРЕСА_1. Однак таке свідоцтво не видано, в листі Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 20 лютого 2015 року №954/02-14 роз'яснено про необхідність надати правовстановлюючі документи на квартиру, свідоцтво про шлюб та зазначено, що в матеріалах спадкової справи є ухвала Павлоградського міськрайонного суду від 09.02.2015 року і запит стосовно надання витягу зі Спадкового реєстру. Також зазначено про наявність спору між спадкоємцями померлого ОСОБА_7, який повинен бути вирішений судом(а.с.146).

Враховуючи, що на підставі вказаних положень СК України ОСОБА_3 належить ? частки квартири АДРЕСА_1, то після смерті спадкодавця ОСОБА_7 з наведених підстав відкрилась спадщина саме на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Отже, з урахуванням трьох спадкоємців за законом, частка кожного з них від ? частки становить - 1/6 частку.

Таким чином встановивши, що батьки померлого відмовились від спадщини на користь доньки ОСОБА_2, суд прийшов до правильного висновку, що частка неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у спадковому майні становить 1/6 частку, а частка ОСОБА_2 - становить 1/3 частки.

При наведених обставинах суд обгрунтовано задовольнив позов про захист права ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зазначений у судовому рішенні спосіб.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не мали грошових коштів для придбання спірної квартири, остання придбана за отримані від ОСОБА_6, батька ОСОБА_7, грошові кошти, а саме: за отримані ОСОБА_6 кредитні грошові кошти, за грошові кошти, отримані ОСОБА_6 від продажу гаража та доходу за місцем роботи, не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне.

За змістом договору купівлі-продажу від 12 березня 2008 року квартира АДРЕСА_1 придбана за 24 558 грн.(а.с.8).

Як видно із справи, кредитний договір №ML-304/027/2008 від 06 березня 2008 року, що укладений між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк», не містить інформації, яка б свідчила про те, що грошові кошти у сумі 41 000 грн. отримані для придбання спірної квартири, в договорі зазначено: цільове використання грошових коштів - на споживчі цілі(а.с.97-100). При цьому, як видно із справи, іпотекою в забезпечення виконання умов кредитного договору виступила інша квартира, а не квартира АДРЕСА_1(а.с.101-103).

Факт отримання ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 19 049,00 грн. за договором купівлі-продажу гаража від 30.01.2008 року(а.с.179), та отримання відповідних доходів по місцю роботи у період жовтень 2007 року - березень 2008 року(а.с.177), не може свідчити про передачу вказаних грошових сум у власність саме ОСОБА_7 для придбання квартири АДРЕСА_1, оскільки такі докази відсутні.

Наведене свідчить, що доказів в порядку ч.2 ст.27, 60 ЦПК України, які б містили інформацію в розумінні ст.ст.57-59, 64 ЦПК України щодо предмета доказування, а саме стосовно передачі ОСОБА_6 грошових коштів у власність ОСОБА_7 для придбання квартири АДРЕСА_1, відповідачами не надано, в ході розгляду справи такі докази не встановлено.

Отже, твердження про те, що квартира АДРЕСА_1 не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7, необгрунтовані.

Твердження ОСОБА_2 про пропуск ОСОБА_3 позовної давності безпідставні та спростовуються обставинами, наведеними у судовому рішенні.

Доводи скарги про те, що в порушення вимог матеріального та процесуального права суд вирішив спір щодо спадкового майна та визнав право власності за спадкоємцями у порядку спадкування при відсутності належним чином оформленої відмови нотаріуса вчинити нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право ОСОБА_3 на ? частку в спільному сумісному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину, не можуть бути взяті до уваги, оскільки з позовом до суду про право на ? частку в спільному сумісному майні подружжя ОСОБА_3 звернулась ще за життя ОСОБА_7 - 16.05.2014 року(а.с.2-4), наявність спору стосовно права ОСОБА_3 на вказану квартиру підтверджується як листом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області(а.с.146), так і позицією відповідачів, які заперечували проти позову ОСОБА_3 та зазначали, що частки кожного спадкоємця становлять по 1/3 частці.

Отже, наведені обставини свідчать про наявність спору, а тому твердження про відсутність спору та підстав для вирішення справи у судовому порядку, безпідставні.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апелляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-