У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

4 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу охорони здоров'я «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 7 квітня 1999 року працював в комунальному закладі охорони здоров'я «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради на посаді водія санітарного автомобіля виїздної бригади. 24 січня 2013 року його звільнено на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул. Наказ про звільнення мотивований тим, що він протягом 10 робочих днів без поважних причин не виходив на роботу з 5 січня по 15 січня 2013 року. Посилаючись на те, що він прогулу не вчиняв, оскільки не виходив на роботу через виконання наказу головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 4 січня 2013 року про його відсторонення від роботи та направлення для проходження обов'язкового медичного огляду та весь цей час проходив медичний огляд, просив поновити його на посаді водія санітарного автомобіля і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогул.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування судових рішень та передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції з посланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що у період з 5 січня по 15 січня 2013 року ОСОБА_3 не виходив на роботу, доказів поважності причин невиходу на роботу не надав, про що складено відповідні акти, від пояснень причин невиходу на роботу ОСОБА_3 відмовився, отже його правомірно звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

Такі висновки є правильними.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для визнання відсутності на робочому місці прогулом, крім установлення факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, суду слід з'ясувати поважність причини відсутності працівника.

Судами встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року, ОСОБА_3 поновлено на посаді водія санітарного автомобіля виїзної бригади комунального закладу охорони здоров'я «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради.

4 січня 2013 року під час проведення щозмінного передрейсового медичного огляду у ОСОБА_3 виявлено підвищений артеріальний тиск, що є протипоказанням для допуску до роботи, пов'язаної з керуванням спеціалізованим медичним автотранспортом, і таке зафіксовано в журналі передрейсового медичного огляду водіїв.

Наказом головного лікаря від 4 січня 2013 року № 3 ОСОБА_3 відсторонено за станом від управління спеціалізованим автотранспортом у січні та терміново направлено для проходження обов'язкового медичного огляду і оформлення особової санітарної книжки у відділенні профілактичних медичних оглядів.

Матеріали справи містять копію професійного маршруту при прийнятті на роботу ОСОБА_3, в якому зазначено, що періодичне медичне обстеження він проходив 9 січня 2013 року.

15 січня 2013 року складено акти про відмову ОСОБА_3 від надання усних та письмових пояснень з приводу поважності причин відсутності на роботі протягом п'яти робочих змін у січні 2013 року: 5 січня - з 20 год до 8 год, 8 січня - з 8 год до 20 год, 9 січня - з 20 год до 8 год, 12 січня - з 8 год до 20 год, 13 січня - з 20 год до 8 год, 16 січня - з 8 год до 20 год, 17 січня - з 20 год до 8 год, 20 січня - з 8 год до 20 год, 21 січня - з 20 год до 8 год, 24 січня з 8 год до 20 год.

18 січня та 23 січня 2013 року складені акти про виїзд комісії за місцем проживання ОСОБА_3 з метою отримання пояснень про невихід на роботу та виявлено відсутність його вдома.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що він не виходив на роботу, оскільки за наказом головного лікаря проходив медичний огляд, але через неналежну організацію проведення медичного огляду не мав можливості його пройти, а без особової санітарної книжки приступити до роботи він не міг. Аналогічні доводи вкладені у касаційній скарзі ОСОБА_3

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з дотриманням вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсторонення позивача від роботи на підставі ст. 46 КЗпП України на один день - 4 січня 2013 року; від надання доказів поважності причин відсутності на роботі в інші дні позивач відмовився і судом такі не встановлені.

При цьому позовних вимог про скасування наказу про відсторонення від роботи або про оскарження дій при проведенні медичного огляду ОСОБА_3 не подавав.

Вирішуючи справу, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надав доказів поважності причин відсутності на роботі у зазначений період часу та ухвалив правильне рішення про відмову в позові, законність і обґрунтованість якого перевірена судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук