АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріБасюк Ю.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 95-97/

Справа №753/12043/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1041/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не враховано те, що у позові ставилось питання щодо одноразового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, для оздоровлення, що підтверджується копією витягу з амбулаторної медичної картки. Також не враховано судом першої інстанції, що відповідач з дитиною не спілкується, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, після скасування рішення про позбавлення батьківських прав апеляційним судом 09.04.2014 р., ставлення до дитини не змінив, до нотаріуса для надання дозволу на виїзд дитини закордон жодного разу не з'явився, свідомо здійснюючи перешкоди для нормального розвитку дитини. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

На розгляд справи ОСОБА_7 викликався неодноразово, в тому числі шляхом подачі телеграми щодо дати та часу розгляду справи, однак судові повістки не отримує, телеграма також не доставлена у зв'язку з відмовою адресата її отримати, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який з'явився у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 є спільною дитиною ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які проживали у цивільному шлюбі, стосунки між ними припинені з 2002 року / а.с.41/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст. 313 ЦК України про те, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, зазначивши, що діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, встановивши, що позивач не довела дійсного наміру на тимчасовий виїзд дитини за кордон, не надала жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, тобто того, що саме дідусь та бабуся проживають за кордоном, що дитина потребує оздоровлення, та того, що відповідач відмовляється надати такий дозвіл.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. При цьому згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до редакції змінених позовних вимог на а.с. 36-40 позивач просить надати дозвіл у її супроводі на виїзд її сина без згоди батька до Швеції, з зазначенням конкретного періоду - з 29.12.2014 р. по 11.01.2015 р. та з 01.06.2015 р. по 31.08.2015 р., на що суд першої інстанції, відмовляючи в тому числі у зв'язку з невизначеністю конкретного періоду, уваги не звернув, прийшовши до хибного висновку щодо відсутності зазначення позивачем дати початку виїзду та його закінчення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 неодноразово були направлені пропозиції щодо явки до нього з метою надання дозволу щодо тимчасового виїзду його сина за кордон, однак ОСОБА_7 на виклики не з'являється, дозвіл не надано. / а.с. 19/ Як зазначає відповідач у запереченнях на позов, листи ним отримувались, однак він не з'являвся до нотаріуса у зв'язку з хворобою / а.с. 68/, проте, 20.06.2014 р. оформив заяву щодо надання згоди на тимчасовий виїзд його сина з 01.07.2014 р. по 31.08.2014 р., однак позивач її не отримує.

Оскільки ОСОБА_7 в судове засідання на розгляд апеляційної скарги не з'явився, заперечення на неї не подавав, про прийняття рішення районним судом йому відомо / а.с.98/, від отримання судових документів відмовляється, для якнайкращого забезпечення інтересів дитини та його потреб в реалізації соціального та духовного розвитку, колегія суддів приходить до висновку про можливість надання дозволу на виїзд за межі України ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_6, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_7 до Швеції на період з 01.06.2015 року по 31.08.2015 року.

При цьому, колегія суддів вважає, що надання дозволу на виїзд дитини буде цілком та повністю відповідати його інтересам та не буде суперечити інтересам і відповідача як батька неповнолітнього, який не позбавляється права на спілкування та виховання сина в інші дні та місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року - скасувати, постановивши нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд за межі території України ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 у супроводі матері ОСОБА_6, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_7 до Швеції на період з 01.06.2015 року по 31.08.2015 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: