Справа № 576/1030/15-ц
Провадження № 2/576/316/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.15 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря Терені Л.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі також відповідач), посилаючись на те, що рішенням суду з нього на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час змінилось його сімейне та матеріальне становище, оскільки він проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою та її дитиною, перебуває на обліку як безробітний, допомагає своїй матері, яка перебуває на пенсії, рухомого чи нерухомого майна у власності не має. Після сплати аліментів в раніше визначеному розміру йому не вистачає коштів на утримання родини та надання допомоги матері. Вважає, що вказані обставини є підставою для зменшення розміру аліментів, а тому просив зменшити розмір аліментів до 365 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримав посилаючись на доводи, що в ньому викладені. При цьому, на запитання суду про те, чи мали місце зазначені ним у позові обставини станом на час розгляду справи судом про стягнення з нього аліментів, пояснив, що на час винесення рішення судом про стягнення з нього аліментів від 12.03.2015 р. він був безробітним, проживав у цивільному шлюбі з цією ж жінкою, з якою проживає і в даний час та її дитиною, і мав матір, яка є пенсіонером. Після неодноразового розяснення судом позивачу вимог ст.ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) щодо обовязку подання доказів, які б підтверджували, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів, у нього змінився матеріальний стан чи стан здоровя, а також розяснення йому наслідків неподання таких доказів, позивач будь-яких додаткових доказів не подав та клопотання про їх витребування не заявив.

Відповідач позов не визнала та надала суду письмові заперечення, оголосивши їх у судовому засіданні, у яких зазначала, що позивач приховує свої реальні доходи, які є значно більші ніж ті, про які він зазначає у позові. Крім цього він має у власності земельний пай, від здачі в оренду якого отримує додатковий дохід, а матір, яка перебуває на пенсії, додатково працює у м. Шостка. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторін та розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого з позивача за рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.03.2015 р. стягуються аліменти у твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

З оглянутої у судовому засіданні довідки № 710 від 05.05.2015 р. вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Глухівському міськрайонному центрі зайнятості з 27.03.2015 р. та за березень-квітень отримав 507,73 грн. матеріальної допомоги (а.с.4).

З копії довідки голови квартального комітету від 07.05.2015 р. вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_5 і її сином ОСОБА_6 (а.с. 6).

З оглянутої копії пенсійного посвідчення серії ААЗ № 299512 від 19.10.2013 р. вбачається, що воно видане ОСОБА_7 09.09.1957 р. з видом пенсії за віком (а.с.7).

Копією постанови державного виконавця від 08.04.2015 р. стверджується, що виконавчою службою постановлено проводити стягнення з усіх видів доходів позивача в розмірі 20 % (а.с.8).

З оглянутою у суді довідки Соснівської сільради № 66 від 26.05.2015 р., вбачається, що ОСОБА_1 має у власності на території цієї сільради пай, площею 2,8987 га, який зданий в оренду ТОВ «Глухів Агроінвест».

Як ствердив сам позивач, рішення суду про стягнення з нього аліментів, він не оскаржував у суд апеляційної інстанції, і при розгляді справи про стягнення з нього аліментів він вже був безробітним, проживав у цивільному шлюбі з жінкою, з якою проживає і в даний час та її дитиною, і мав матір, яка є пенсіонером, на що й посилався при розгляді тієї справи, просивши суд призначити йому до стягнення аліменти в сумі 300 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з зазначеної норми, позивач повинен довести у даній справі, що за час з моменту винесення рішення про стягнення з нього аліментів і до часу подання позову змінився його матеріальний або сімейний стан, або ж погіршився стан його здоровя, що безпосередньо впливають на можливість сплати ним аліментів у раніше визначену розмірі.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Всупереч цим вимогам закону, позивач не довів суду наявність підстав для зменшення розміру стягнутих з нього судовим рішенням аліментів на утримання дитини, зокрема, у звязку зі зміною його матеріального та сімейного стану.

Як вбачається з матеріалів справи, після винесення судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, вже 12.05.2015 р., тобто через менш ніж два місяці після набрання вищезазначеним рішенням чинності, позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання сина, при цьому не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що за цей незначний час настали підстави передбачені ч. 1 ст. 192 СК України, які надають позивачу право на зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача щодо погіршення його матеріального становища у звязку з тим, що він є безробітним, оскільки ці обставини вже були враховані у рішенні суду від 12.03.2015 р. при визначенні розміру аліментів і позивач це рішення не оспорював. Крім того, позивач є працездатною особою, отримує допомогу з центру зайнятості і має у власності дві земельні ділянки, одну з яких здає в оренду комерційному підприємству.

Щодо посилань позивача, про те, що він проживає спільно з цивільною дружиною та її сином, то суд також не приймає ці аргументи з огляду на те, що ОСОБА_1 сам ствердив, що під час розгляду справи про стягнення з нього аліментів на утримання сина, він вже проживав у цій сімї. Крім того, суд ще раз наголошує на тому, що в силу закону батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Будь-яких зобовязань платник аліментів по відношенню до дитини цивільної дружини не має, згідно з чинним законодавством утримувати чужих дітей не зобовязаний, у разі якщо останній і витрачає свої власні кошти на чужу дитину це його добровільна справа, яка ні в якому разі не може бути виконана всупереч інтересам власних дітей, стосовно яких останній має неоспорювані зобовязання, а цивільна дружина платника аліментів, має законне право звернутись з позовом про стягнення аліментів до батька цієї дитини.

Посилання на те, що у позивача на утриманні знаходиться мати пенсіонер, суд також не приймає до уваги, оскільки ця обставина уже існувала на час розгляду справи в суді про стягнення аліментів, та позивач не надав доказів, що він дійсно витрачає власні кошти на свою матір, як і не надано доказів того, що він є боржником по аліментних зобовязаннях з батьками в порядку ст.ст. 202-206 СК України. При цьому, суд враховує, що мати позивача є пенсіонером, тобто непрацездатною особою, але отримує пенсію.

Враховуючи те, що як матеріальний, сімейний стан, так і стан здоровя позивача залишився на тому ж рівні, що й під час судового розгляду, де вирішувалось питання про стягнення з нього аліментів на утримання сина і у ОСОБА_1 відсутні обєктивні обставини, які суттєвим чином погіршували б його становище порівняно з тим, яке було предметом спору під час вирішення питання про стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 180, 182, 192 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.О. Колодяжний

Повний текст рішення складений та підписаний 03.07.2015 р.