АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2347/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Гудзюк І. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПальонного В. С.
суддівКарпенко О. В. , Нерушак Л. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» Коваленко Світлани Олександрівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 28 грудня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_8 укладено кредитний договір №014/1179/74/1160 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 222 900 доларів США зі сплатою 15,25% річних за користування кредитом на 156 місяців з 28 грудня 2006 року по 28 грудня 2019 року.

28 грудня 2006 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору за умовами якої процентна ставка за користування кредитом змінена і складає 14% річних. Цього ж дня з поточного рахунку, відкритого банком, ОСОБА_8 знято кредитні кошти у розмірі 222 900 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 11256 45 грн.

Оскільки відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 05 грудня 2013 року має прострочену заборгованість на суму 8 582 407 грн. 34 коп., з яких заборгованість за кредитом 203 839,15 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 1 629 286 грн. 33 коп., заборгованість за відсотками 151 935,56 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 1 214 420 грн. 93 коп., пеня на суму 5 738 700 грн. 08 коп., позивач звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_8 на його користь вказану заборгованість та судовий збір у розмірі 3441 грн. 00 коп.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 269,59 доларів США, що складається із заборгованості за відсотками у розмірі 46 730,03 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 373 513 грн. 13 коп., та пені в розмірі 539,56 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 4 312 грн. 70 коп., а також 3654 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_8 і його представника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 222900 доларів США зі сплатою 15,25% річних строком на 156 місяців, тобто з 28 грудня 2006 року по 28 грудня 2019 року.

28 грудня 2006 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору, відповідно до умов якої розмір процентної ставки за кредитом зменшено до 14% річних.

Відповідно до п.1,3 кредитного договору погашення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячними платежами згідно графіка, який є невід'ємною частиною договору.

Таким чином, сторони встановили як строк дії договору - до 28 грудня 2019 року, так і строки виконання окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору, шляхом внесення щомісячних платежів до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Пунктом 6,5 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником зобов'язання за кредитним договором банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання кредитних зобов'язань, а позичальник зобов'язується протягом 30 календарних днів з моменту надіслання кредитором письмової вимоги про факт порушення зобов'язання повернути у повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити проценти, пеню та штраф.

З 29 січня 2009 року відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту.

9 липня 2009 року банк звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту та відсотків, яку відповідач отримав 23 липня 2009 року, але не виконав.

В березні 2014 року банк звернувся до суду, включивши до позовних вимог як заборговану суму, так і майбутні платежі.

Відповідач в судовому засіданні заявив про застосування позовної давності до вимог банку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у мажах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст.257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, згідно ч.4 ст. 267 ЦК) є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності згідно ч.5 ст.261 ЦК України починається зі спливом строку виконання.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і відповідно початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати відсотків.

В такому випадку несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з порушенням позичальником ОСОБА_8 виконання зобов'язання за кредитним договором, банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та п.6,5 кредитного договору використав своє право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором та 9 липня 2009 року надіслав останньому вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних із ним платежів, встановивши строк виконання вимоги - 30 днів з дня її отримання позичальником.

Вказана вимога отримана позичальником 23 липня 2009 року.

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та пені, банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання зобов'язання.

Таким чином, початок перебігу позовної давності за вимогою банку, що випливає з порушення позичальником графіка погашення кредиту починається стосовно кожного окремого платежу від дня, коли відбулося це порушення, тобто починаючи з 29 січня 2009 року і має обраховуватись по кожному окремому платежу з дня порушення його сплати в межах трирічного строку позовної давності.

Початок перебігу позовної давності за вимогою про дострокове стягнення всієї суми неповернутого кредиту, нарахованих відсотків та пені починається з 23 серпня 2009 року - встановленого банком нового строку виконання зобов'язання за кредитним договором.

Закінчення вказаного строку відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 17 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи, що банк звернувся до суду 4 березня 2014 року, він пропустив строк позовної давності за вимогами про повернення всієї суми кредиту, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи справу, суд прийшов до правильного висновку про те, що надіславши відповідачеві вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, банк відмовився від умов погашення кредиту, визначених графіком, який є невід'ємною частиною кредитного договору та встановив новий строк виконання зобов'язання за цим договором, а тому, звернувшись до суду поза межами трирічного строку, який обраховується з дня закінчення нового строку виконання зобов'язання, банк пропустив строк позовної давності за вимогами про повернення суми неповернутого кредиту, і обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в цій частині.

В той же час суд стягнув з відповідача суму відсотків за користування кредитом за період з 4 березня 2011 року, що на думку суду є початковою датою трирічного строку позовної давності, по 23 серпня 2012 року - дату спливу строку позовної давності в сумі 46703,03 долари США, що за курсом НБУ відповідає 373513 грн. 13 коп., та пеню за період з 4 березня 2011 року по 4 березня 2014 року, нараховану на суму прострочених відсотків, в сумі 539, 56 доларів США, що за курсом НБУ відповідає 4312 грн. 70 коп.

Такий висновок суду колегія суддів вважає помилковим, оскільки він судом ніяким чином не обґрунтований і не відповідає вимогам закону, зокрема, положенням ст.ст. 257, 261 ЦК України щодо застосування позовної давності..

Проте, відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Сторони погодились з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення відсотків та пені, а вимоги апеляційної скарги стосуються лише оскарження рішення в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та відмови у задоволенні вимог про стягненні відсотків і пені за період з 2009 року.

Оскільки підстав для задоволення зазначених вимог апеляційної скарги колегія суддів не вбачає з вищевикладених підстав, то відсутні і підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :