Ухвала

іменем україни

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Інгулецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про оспорювання батьківства і виключення з актового запису про народження відомостей про батька, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обґрунтовані тим, що вони з ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач допомогу на утримання дитини не надає.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження відомостей про батька, посилаючись на те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є його біологічною донькою, оскільки не схожа ні на нього, ні на його родину. Під час сварки ОСОБА_3 повідомила його про те, що ОСОБА_5 не є його донькою і у неї інший біологічний батько. Посилаючись на викладене, просив виключити відомості про нього як батька дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з актового запису про народження від 07 червня 2011 року № 207.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто на її користь з ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3 Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Виключено відомості про ОСОБА_4 як батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з актового запису № 207 у Книзі реєстрації народжень від 07 червня 2011 року, вчиненого Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повністю не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2010 року по 27 липня 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_5, батьком якої у свідоцтві про народження дитини від 07 червня 2011 року НОМЕР_1, відповідно до актового запису № 207 Інгулецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, записаний ОСОБА_4 (а. с. 8, 32).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, керуючись ст. 180, ч. 1 ст. 182 СК України, виходив із обов'язку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідач на час реєстрації дитини був обізнаний про те, що він є не її біологічним батьком, тому відповідно до положень ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із доведеності факту відсутності кровного споріднення між ОСОБА_4 та донькою.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя, тобто закон встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка.

Так, відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Пунктами 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертизи.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірив, фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановив, зокрема, не врахував, що доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертизи. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси малолітньої дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені.

При цьому поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що у зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 заявляв клопотання про призначення судово-медичної експертизи ДНК на предмет встановлення, чи є він біологічним батьком ОСОБА_5, яке у порушення ч. 1 ст. 143, ст. 168 ЦПК України не було розглянуто судом першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд у порушення ст. 303 ЦПК України на зазначені порушення закону судом першої інстанції уваги не звернув, вказаних недоліків не усунув та не вирішив питання про призначення у справі судової експертизи для з'ясування наявності чи відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною.

Ураховуючи те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Умнова