АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Кулянди М. І., Чупікової В. В.,

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - відділ Держземагенства у Вижницькому районі, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - відділ Держземагенства у Вижницькому районі, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка її чоловіка ОСОБА_7, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,10 га, що належала спадкодавцю згідно дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1 від 15 грудня 2011 року, виданого замість втраченого Державного акту, серія НОМЕР_2 від 16 липня 2003 року, що розташована на території Чорногузівської сільської ради за межами населеного пункту і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

17 листопада 2006 року ОСОБА_7 склала заповіт, згідно якого вищевказану земельну ділянку заповіла їй, позивачці.

Спадкоємцем другої черги за законом є ОСОБА_6, який не оспорює її право на спадкування земельної ділянки та спадкоємець за заповітом ОСОБА_5

Посилаючись на неможливість оформлення у нотаріуса своїх спадкових прав через відсутність у неї правовстановлюючого документу на земельну ділянку, позивачка просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на спірну земельну ділянку.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення районного суду вказаним вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачкою її доводів щодо порушення прав на оформлення спадщини з боку відповідачів або третіх осіб, передчасністю вимог та можливості оформлення позивачкою спадкових прав у нотаріальному порядку.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у позові до відповідача ОСОБА_5 та ухвалення нового рішення, яким позов до ОСОБА_5 слід задовольнити.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вижниця Чернівецької області померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно 12 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (а.с .7).

Позивачка є спадкоємцем за заповітом від 17 листопада 2006 року, посвідченого нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу, згідно якого спадкодавець ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1,10 га, що розташована на території Чорногузівської сільської ради, належну їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Вижницькою райдержадміністрацією 16 липня 2003 року (а.с. 6).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є також відповідач ОСОБА_5 (за заповітом від 13 лютого 2004 року) та третя особа ОСОБА_6 (другої черги за законом).

Усі спадкоємці прийняли спадщину, що визнається сторонами та стверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 38, 44, 54, 61).

Встановлено, що за життя спадкодавцю замість втраченого державного акта на спірну земельну ділянку видано дублікат Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 15 грудня 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_5 (а.с.11-12).

Земельна ділянка, яка належала спадкодавцю згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Вижницькою райдержадміністрацією 16 липня 2003 року, та земельна ділянка, на яку видано дублікат Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 15 грудня 2011 року, є однією і тою ж земельною ділянкою за площею (після уточнення розмірів складає 1,001 га), місцем розташування, параметрами довжини та ширини, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму № 7) згідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У справі встановлено, що на звернення позивачки про оформлення своїх спадкових прав державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з недійсністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку, а також неможливості вчинення нотаріальної дії без витягу з Державного земельного кадастру та витягу з технічної документації (а.с.15).

Як встановлено у справі у позивачки відсутній належний правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку - дублікат Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 15 грудня 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_5, що був виданий за життя спадкодавця.

На повторне звернення позивачки до нотаріуса їй додатково повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.172).

Як вбачається зі змісту заперечень проти позову відповідача ОСОБА_5 та його представників, вони не визнають права позивачки на спадкування спірної земельної ділянки на підставі заповіту від 17 листопада 2006 року.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У справі встановлено, що внаслідок відсутності у позивачки оригіналу (дублікату) правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, невизнання відповідачем ОСОБА_5 права ОСОБА_4 на оформлення спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом від 17 листопада 2006 року, позивачка позбавлена можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за заповітом.

Тому позов ОСОБА_4 до спадкоємця ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 1,1001 га, з місцем розташування Чернівецька область Вижницький район Чорногузівська сільська рада за межами населеного пунтку, з цільовим призначенням - 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю ОСОБА_7 згідно дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 15 грудня 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_5 підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_5 у даній справі є належним відповідачем.

Так, він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 за заповітом від 13 лютого 2004 року, посвідченого виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради (а.с.58).

За цим заповітом спадкоємець розпорядився, що на випадок смерті все майно він заповідає відповідачу.

Згідно з ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право в будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Встановлено, що заповіт на користь позивачки щодо розпорядження спірною земельною ділянкою складено пізніше.

Тому саме за позивачкою, як спадкоємцем за заповітом, слід визнати право власності на земельну ділянку як спадкове майно.

Указаного суд першої інстанції до уваги не взяв та помилково відмовив у позові до спадкоємця ОСОБА_5 з непередбачених законом підстав.

Що ж стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_4 до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, то у цій частині воно по суті є правильним, оскільки за наявністю спадкоємців, які прийняли спадщину, указана сільська рада не є належним відповідачем у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - відділ Держземагенства у Вижницькому районі, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно скасувати.

Позов ОСОБА_4 у цій частині задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 1,1001 га, з місцем розташування Чернівецька область Вижницький район Чорногузівська сільська рада за межами населеного пункту, з цільовим призначенням - 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю ОСОБА_7 згідно дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 15 грудня 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_5.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: М. І. Кулянда

В. В. Чупікова