Справа № 161/1712/15-ц
Провадження № 2/161/1264/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Самохіній О.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», АТ «ОТП Банк» про встановлення режиму окремого проживання подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», АТ «ОТП Банк» про встановлення факту окремого проживання подружжя з ОСОБА_4, починаючи з 17 грудня 2002 року по день смерті ОСОБА_4, тобто до 08 червня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 22 вересня 1990 року. Фактично шлюбні відносини між ними були припинені в кінці 2002 року, а 08 червня 2014 року ОСОБА_4 помер. Вона проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а чоловік за адресою: АДРЕСА_1.

В період окремого проживання ОСОБА_4 оформив кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.10.205 року та з АТ «ОТП Банк» від 14.02.2014 року. Оскільки подружжя проживало окремо, то вело окремий бюджет, тому до грошових коштів, якими володів і розпоряджався ОСОБА_4, позивач не має відношення. Встановлення режиму окремого проживання з ОСОБА_4 з 17.12.2002 року по час смерті останнього їй необхідно для того, щоб ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ «ОТП Банк» не висувало до неї претензій, оскільки за час окремого проживання з ОСОБА_4 не вели спільного бюджету та своїми коштами ОСОБА_4 розпоряджався сам.

В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити та встановити факт окремого проживання подружжя, починаючи з 17.12.2002 року по день смерті ОСОБА_4, тобто до 08.06.2014 року.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень пояснила, що твердження позивача про припинення шлюбних відносин між подружжям ОСОБА_4 з 2002 року безпідставні, засновані виключно на її твердженнях. При цьому вказала, що шлюб між позивачем та ОСОБА_4 не було розірвано чи визнано недійсним у визначеному законом порядку. Зазначила, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів щодо ведення окремого бюджету та розпорядження грошовими коштами, оскільки сам факт різного місця реєстрації не є підставою припинення відносин подружжя. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача АТ «ОТП Банк» у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача по наявних матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши документи справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Цивільне судочинство у судах України здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачено статтею 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як зазначено у позові та пояснив представник позивача, встановлення режиму окремого проживання подружжя ОСОБА_4, починаючи з 17 грудня 2002 року по день смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 необхідно для того, щоб ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ «ОТП Банк» не висувало до неї претензій, оскільки за час окремого проживання з ОСОБА_4 не вели спільного бюджету та своїми коштами ОСОБА_4 розпоряджався сам.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 22 вересня 1990 року (а.с. 4). Фактично шлюбні відносини між ними були припинені в кінці 2002 року, а 08 червня 2014 року ОСОБА_4 померт (а.с. 12). Вона проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а чоловік за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 54 Сімейного кодексу України вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сімї вчинені за згодою другого з подружжя.

Також ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, яким позивач за життя її чоловіка не скористалася.

Відповідно до ст.119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного із них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

Аналогічні приписи викладені в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року. Також зазначено, що підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Судом встановлено, що при житті ОСОБА_4 ні він, ні його дружина, не зверталися до суду із заявою або позовом про встановлення режиму окремого проживання, взагалі питання про це постало після смерті ОСОБА_4 та коли банки, з якими останнім було укладено кредитні договори, звернулися до нотаріуса з вимогою про накладення заборони на набуте за час шлюбу нерухоме майно, а саме: на житловий будинок № 4 по вул. Заводській в с. Полонка Луцького району.

Отже, позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту окремого проживання між нею та померлим чоловіком виключно для вирішення спірних майнових питань, що виключає можливість встановлення факту режиму окремого проживання між подружжям.

Крім того, суд вважає, що виходячи з положень ст. 119 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з зазначеним позовом має виключно один із подружжя до свого чоловіка або дружини, а ніяк не до кредиторів померлого, тому як у померлого з подружжя суд позбавлений можливості зясувати думку щодо неможливості чи небажання проживати спільно та встановити фактичні взаємини між чоловіком та дружиною.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення режиму окремого проживання подружжя ОСОБА_3, починаючи з 17 грудня 2002 року по день смерті ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 10, 57, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 36, 54, 56, 119 Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», АТ «ОТП Банк» про встановлення режиму окремого проживання подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справви апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.П. Пушкарчук