Номер провадження: 22-ц/785/6615/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Железнові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року по справі за позовом Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

встановила:

У грудні 2013 року позивач Дочірнє підприємство «СК-СЕРВІС» (уточнюючи свої позовні вимоги) звернулося до суду з зазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 на користь Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2011 року по 01.09.2014 року у сумі 19555,82 грн., а також судові витрати у сумі 229,4 грн..

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач ДП «СК-СЕРВІС» зареєстрований як юридична особа виконавчим комітетом Одеської міської ради 11.07.2008 року, основними видами його діяльності є надання комунальних послуг, надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, надання послуг з управління будинками.

27.10.2008 року ДП «СК-СЕРВІС» прийняло на баланс 18-ти поверховий 3-х секційний жилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та здійснює його утримання і надання комунальних послуг.

ОСОБА_3 є єдиним власником квартири НОМЕР_1, яка розташована в цьому будинку.

За період з 01.03.2011 року по 01.09.2014 року ОСОБА_3 має заборгованість перед ДП «СК-СЕРВІС» за спожиті послуги з централізованого опалення (з урахуванням умовно-постійної частини тарифу), постачання холодної та гарячої води та утримання будинку та прибудинкової території в сумі 19555,82 грн., проте сплатити заборгованість та укласти договори про надання послуг ОСОБА_3 відмовляється.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2011 року по 01.09.2014 року у сумі 19555,82 грн.. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

ДП «СК-СЕРВІС» оскаржило зазначене рішення суду до суду касаційної інстанції.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційну скаргу Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ДП «СК-Сервіс», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 користується житлово-комунальними послугами, які надає позивач, тому має їх оплачувати.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що ДП «СК-Сервіс» є балансоутримувачем будинку по АДРЕСА_1 у м. Одесі та здійснює його утримання і надання комунальних послуг.

ОСОБА_3, який є єдиним власником квартири НОМЕР_1, що розташована в цьому будинку, за період з 01 березня 2011 року до 01 вересня 2014 року має заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення (з урахуванням умовно-постійної частини тарифу), постачання холодної та гарячої води, утримання будинку та прибудинкової території, додаткових послуг з обслуговування котельної в розмірі 19555,82 грн..

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.04.2010 року № 208 погоджено ДП «СК-СЕРВІС» тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Листами від 21.04.2011 року, 01.02.2011 року, 29.11.2012 року ДП «СК СЕРВІС» зверталось до Одеської міської ради, листом від 18.01.2013 року до Управління економіки, промисловості та інвестицій, листами від 22.09.2014 року та 16.07.2014 року до Департаменту економічного розвитку та листом від 03.09.2014 року до Департаменту розвитку інфраструктури та ЖКГ Одеської обласної державної адміністрації з питань погодження тарифів на послуги опалення та гарячого водопостачання.

26 серпня 2011 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-965/11 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ДП «СК-СЕРВІС» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2009 року по 01.03.2011 року у сумі 9644,84 грн., ДП «СК-СЕРВІС» зобов'язано виконати вимоги чинного законодавства в частині погодження тарифу на опалення та гаряче водопостачання, зобов'язано укласти з ОСОБА_3 договори на житлово-комунальні послуги у відповідності до чинного законодавства України та надати ОСОБА_3 відомості про житлово-комунальні послуги, їх вартість, структуру ціни та тарифу.

Згідно з актом від 01.11.2010 року здійснено пломбування опалювальної системи квартири відповідача, а згідно акту від 04.03.2011 року - пломбування постачання гарячої води.

Судом першої інстанції було встановлено, що ДП «СК СЕРВІС» направило ОСОБА_3 договори на житлово-комунальні послуги для підписання, надало йому інформацію щодо житлово-комунальних послуг, їх вартості, структури цін та тарифу, завірені розрахунки, норми споживання, а також звернулося до Одеської міської ради про затвердження тарифів з опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

- комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

- послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

- послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

- послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 31 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку.

Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цім/тарифів та показань засобів обліку, або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 39 постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» передбачено, що ліцензіатам, які одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, можуть в установленому порядку встановлюватися двоставкові тарифи на теплову енергію.

При цьому окремо визначаються умовно-постійна та умовно-змінна частини такого тарифу. Умовно-постійна частина двоставкового тарифу визначається як абонентська плата за 1 Гкал/год теплового навантаження об'єктів теплоспоживання та грошовий вираз решти планових витрат повної собівартості виробництва транспортування та постачання теплової енергії, що є постійними і не змінюються прямо (або майже прямо) пропорційно зміні обсягу виробництва теплової енергії, з урахуванням відповідного планованого прибутку, що розраховуються згідно з вимогами цього Порядку.

Відповідно до вказаної постанови двоставковий тариф - це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаної до навантаження (умовно-постійна частина втрат) та вартості одиниці спожитої теплової енергії (умовно-змінна частина витрат). Двоставковий тариф - тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, який складається з двох частин (ставок): річної абонентської плати (вартості обслуговування одиниці теплового навантаження об'єкта теплоспоживання), яка компенсує умовно-постійну частину тарифу; вартості одиниці реалізованої теплової енергії, послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, яка компенсує умовно-змінну частину тарифу.

До умовно-постійної частини (плата за обслуговування котелень та теплових мереж) (тариф) на теплопостачання відносяться витрати на заробітну плату, відрахування податків в бюджет, воду на підживлення теплових мереж, ремонт, амортизаційні відрахування. Ця частина витрат пов'язана з необхідністю підтримки в робочому стані джерела теплової енергії і теплопостачальних установок (теплові мережі та котельні) не залежить від кількості відпущеної теплової енергії і тому не підлягає перерахунку.

Як вже було зазначено вище, вартість на послуги з утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 у м. Одесі узгоджена і затверджена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27 квітня 2010 року № 208.

На підтвердження факту надання ОСОБА_3 житлово-комунальних послуг (послуг з утримання будинку та прибудинкової території, послуг холодного водопостачання та послуг з опалення та гарячого водопостачання, а саме умовно-постійної частини двоставкового тарифу (обслуговування котельної та теплових мереж) позивачем надано засвідчені копії договорів з підрядними організаціями, що здійснюють надання послуг та акти виконаних робіт.

Відповідно до ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

У відповідності до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 20 ч. 3 п. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з боку ОСОБА_3 до суду не надано доказів оплати за спожиті житлово-комунальні послуги в період з 01.03.2011 року по 01.09.2014 року, а тому він зобов'язаний сплатити заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за вказаний період.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача заборгованості за надання послуг з опалення, виходячи з тарифів, яки були чинними, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2013 року (справа № 6-6цс13).

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

В.І. Сватаненко