Номер провадження: 22-ц/785/1127/15
Головуючий у першій інстанції Буран О. М.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.

суддів: Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: позивача ОСОБА_3, та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_3, який є правонаступником ОСОБА_5, до Одеської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

16 грудня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив, обґрунтовуючи вимоги тим, що згідно рішення загальних зборів колгоспу ім. Леніна від 10 травня 1950 року (протокол №5) за його батьком - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, було закріплено земельну ділянку площею 0,18 га за адресою: АДРЕСА_1 під забудову житлового будинку. Згідно висновку про реєстрацію домоволодіння, виданого МБТІ м. Одеси від 15 листопада 1968 року, ОСОБА_6, який прибув у 1950 році як переселенець, отримав позичку у розмірі 5000 руб. та побудував будинок на виділеної йому земельній ділянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Згідно акту обстеження МБТІ м. Одеси від 15.11.1968 року, вказана забудова складається з кам'яного одноповерхового будинку із залізним дахом, який складається з двох житлових кімнат, кухні та веранди. Борг за зобов'язанням по сплаті позички у розмірі 5000 руб., ОСОБА_6 сплачено у повному обсязі. ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з будинку АДРЕСА_1. Він як спадкоємець першої черги вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавцем. Після його звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, листом Державного нотаріуса П'ятої одеської державної нотаріальної контори Суслової О.М. від 11

березня 2012 року №1625/02-14, у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме будинок АДРЕСА_1, вартістю якого складає 20000 грн. Враховуючи, що за життя його батьком не було належним чином оформлено вказане домоволодіння та отримано на нього правовстановлюючий документ, він з метою відновлення свого порушеного права змушений був звернутись до суду з позовом.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 16, 29, 328, 1261, 1268, 1269 ЦК України, позивач остаточно просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 50 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, підсобною площею 17,1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 2-4, 30-32).

Представник відповідача, Одеської міської ради, проти позову заперечувала і просила суд відмовити у його задоволенні.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Суд визнав за позивачем ОСОБА_5 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, та встановив порядок виконання рішення суду, відповідно до якого це рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для реєстрації за ОСОБА_5 права власності на вказане домоволодіння (а.с. 85-87).

В апеляційній скарзі відповідач, Одеська міська рада, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що судом порушені норми процесуального та матеріального права.

Після ухвалення судового рішення, ІНФОРМАЦІЯ_3, позивач ОСОБА_5 помер.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року апеляційне провадження зупинено до закінчення строку для прийняття спадщини ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, та вступу у справу правонаступників.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року було відновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року та залучений до участі у справі у якості правонаступника позивача ОСОБА_5 - його рідний брат ОСОБА_3.

В запереченні на апеляційну скаргу Одеської міської ради представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача, Одеської міської ради, пояснення на апеляцію позивача ОСОБА_3, та його представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт

цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом пп. 4, 5 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2004 р. відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 р.) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 р.

Згідно із ст. 524 ЦК УРСР (1963р.), який був чинний на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

У статті 525 ЦК УРСР (1963р.) зазначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК УРСР (1963р.) передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У статті 548 ЦК УРСР (1963р.) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Як зазначено у частині 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення загальних зборів колгоспу ім. Леніна від 10 травня 1950 року (протокол №5), за батьком позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, було закріплено земельну ділянку площею 0,18 га за адресою: АДРЕСА_1 під забудову житлового будинку, що підтверджується записом в земельно-шнуровій книзі колгоспу ім. Леніна №4, запис № 70 та довідками радгоспу "Авангард" від 28 квітня 1982 року та 25 червня 2014 року № 33 (а.с. 7, 76).

В грудні 1968 року ОСОБА_6 закінчив будівництво домоволодіння АДРЕСА_1, що підтверджується актам обстеження МБТІ м. Одеси від 15.11.1968 року про те, що вказана забудова складається з кам'яного одноповерхового будинку із залізним дахом, який складається з двох житлових кімнат, кухні та веранди (а.с. 9), висновком про реєстрацію домоволодіння, виданого МБТІ м. Одеси від 15 листопада 1968 року, про те, що ОСОБА_6 побудував будинок на земельній ділянці, площею 1654 кв.м., виділеної йому колгоспом ім. Леніна та розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8), та актом державної прийомної комісії Іллічівського району

м. Одеси від 27 грудня 1968 року про те, що домоволодіння АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію (а.с. 10).

На 28 квітня 1968 року вказаний житловий будинок складався з житлової будівлі під літ. "А", яка складалась з приміщень 1-1 коридору, площею 10,5 кв.м., 1-2 кухні, площею, 6,6 кв.м., 1-3 житлового, площею 13,9 кв.м., 1-4 житлового, площею 18,8 кв.м., всього загальною площею 49,8 кв.м., житловою 32,7 кв.м., та надвірних споруд під літ. "Б", "В" - сараїв, літ. "Г" - льоху, літ. "Д" - вбиральні, №1,2,3 - огорожі, І - мостіння, що підтверджується копією плану будівельного кварталу №1346, зведеним оціночним актом по домоволодінню АДРЕСА_1 та планом будівлі під літ "А" та журналом внутрішніх обмірив від 24 квітня 1968 року(а.с. 11, 12, 13, 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, помер (а.с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_5 є сином померлого (а.с. 19) і як спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину після смерті батька, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавцем та фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, що підтверджується довідками Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону "Ленінський" № 3749 від 07 серпня 2012 року та № 3216 від 21 листопада 2013 року (а.с. 20, 63) .

09 серпня 2012 року позивач ОСОБА_5 звернувся до П'ятої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме будинок АДРЕСА_1, що підтверджується копією спадкової справи № 314/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 (а.с. 59-66).

Вартість житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 18 червня 2013 року згідно із звітом №18-б про ринкову вартість будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, становить 20000 грн. (а.с. 15-17).

Згідно технічним паспортом на садибний житловий будинок, складеним КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 22 квітня 2014 року, житловий будинок АДРЕСА_1 складається з житлової будівлі під літ. «А», яка складається з приміщень: 1-1 веранди, площею 10,5 кв.м., 1-2 кухні, площею 6,6 кв.м., 1-3 житлового, площею 13,9 кв.м., 1-4 житлового, площею 19,0 кв.м., загальною площею 50,0 кв.м., житловою - 32,9 кв.м., підсобною - 17,1 кв.м., господарських будівель та споруд: літ. «Б» літня кухня, літ. «Д» - вбиральня, літ. «Г» - льох, літ. «М» - навіс, літ . «Л» - сарай, літ. «Н» - душ, І - мостіння, №1-3 - огорожа, розташованих на земельній ділянці, площею 1306 кв.м. В технічному паспорті також зазначено, що самочинного будівництва немає (а.с. 45-48).

Під час розгляду справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_5 помер.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування мають особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 50 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, підсобною площею 17,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці, площею 1306 кв.м., яке належало ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, та яку у встановленому законом порядку прийняв позивач ОСОБА_5.

Спадкоємцем померлого позивача є його рідний брат ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Згідно копії спадкової справи №23/2015 року до майна померлого ОСОБА_5, заведеної П'ятої державної нотаріальної контори, 23 січня 2015 року ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата.

Листом №245/02-14 від 11 лютого 2015 року спадкоємцю ОСОБА_3 державним нотаріусом Сусловою О.М. відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину у зв'язку з відсутністю реєстрації права на спадкове майно за померлим у КП «ОМБТІ та РОН».

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_3, доведено в судовому засіданні те, що ОСОБА_5 прийняв спадщину у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 у встановленому на той час порядку та строку й з моменту його смерті має право на спадкове майно, оформити спадщину в нотаріальної конторі немає можливості, оскільки правовстановлюючі документи на спадщину відсутні, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України він має право на захист судом невизнаного права шляхом визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилання відповідача, Одеської міської ради, в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом першої інстанції не враховано, що спадкодавцем ОСОБА_6 не було здійснено процедуру відведення земельної ділянки під будівництво та за життя спадкодавець не набув право власності на спірне домоволодіння у встановленому на той час порядку, тому позивач має право лише на майнові права, не приймаються до уваги, оскільки вони є помилковими.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу відповідач, Одеська міська рада, повинна була довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень проти позову, але не виконала цього зобов'язання.

В силу пункту 7 Перехідних положень ЗК України, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше чинним законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Так, судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що за батьком позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, було закріплено земельну ділянку площею 0,18 га за адресою: АДРЕСА_1 під забудову житлового будинку, тобто у порядку встановленому діючому на той час Земельним кодексом Української РСР, 1922 р., що підтверджується записом в земельно-шнуровій книзі

колгоспу ім. Леніна №4, запис № 70 та довідками радгоспу "Авангард" від 28 квітня 1982 року та 25 червня 2014 року № 33 (а.с. 7, 76).

Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1968 році питання набуття права власності регулювались Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року.

Пунктами 4, 5, 10 та 13 вказаної Інструкції передбачено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Будинки і домоволодіння, розташовані на земельних ділянках, які відведені радгоспам і колгоспам в межах міста або селища міського типу, підлягають реєстрації на загальних підставах.

При відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток № 1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або

домоволодіння і видачу свідоцтва про це.

Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення.

Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (додаток № 2 та 2-а).

Отже, підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог законодавства, прийняття будинку в експлуатацію, винесення виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих відповідного рішення та видачу органом комунального господарства свідоцтва про право особистої власності на будинок за встановленою формою. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 р. у справі № 6-137цс13).

Дійсно спадкодавець ОСОБА_6 не закінчив оформлення права на спірний будинок, а саме не отримав відповідного рішення виконкому Іллічівської районної ради депутатів трудящих м. Одеси та свідоцтва про право на власності на будинок, але це право на протязі більш 50 років не оспорювалось органом місцевого самоврядування й зазначена обставина не свідчить про те, що спадкодавець не набув права власності на вказаний будинок у встановленому на час закінчення будівництва порядку.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів вважає, що у спадкоємця померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_5, не має іншого способу відновлення права на спадщину як визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.

Тому посилання відповідача, Одеської міської ради, в апеляційній скарзі на те, що визнання за позивачем ОСОБА_3, який є правонаступником ОСОБА_5, права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом порушує права Одеської міської ради є надуманими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради відхилити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький