Справа № 461/2439/13 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/1210/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2 представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним задоволено повністю. Визнано недійсним договір позики у формі розписки від 02.12.2009 року на суму 116800 доларів США наданої ОСОБА_4 - ОСОБА_2. Вирішено питання судових витрат. Додатковим рішенням цього ж суду від 3.12.2014 року додатково вирішено питання стягнення судових витрат.

Вказане рішення від 12.11.2014 року оскаржив ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу в повному обсязі, відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним. Вважає рішення безпідставним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що в рішенні суду зазначено, що доводи про те, що відповідач отримав у позику 116800 доларів США не заслуговують на увагу суду, оскільки сам факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей не породжує у майбутньому для позичальника повернення обумовленої розпискою суми. Однак судом не було враховано те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім цього, в мотивувальній частині рішення, суд покликається на свідчення свідка ОСОБА_7 та зазначає, що останній був безпосереднім очевидцем зустрічі апелянта та відповідача та був обізнаний з обставинами надання апелянтом позики. Однак з його свідчень вбачається, що такий зміг тільки підтвердити факт зустрічі відповідача та апелянта, однак про обставини зустрічі не надав жодної ствердної відповіді. Також, судом не було враховано, що зустрічний позов подано з порушенням строків позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника на підтримання апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4 та його представників в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12.11.2014 року, відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов суд виходив з того, що ОСОБА_4 звернувся до свого товариша ОСОБА_2 для вирішення фінансових труднощів, що у нього виникли. ОСОБА_2 запевнив, що має кошти у розмірі 100000 доларів США, котрі надасть в борг під розписку. З метою отримання згаданої суми грошових коштів ОСОБА_4 погодився взяти на себе зобов'язання по поверненні СГВК ім. В.Стефаника заборгованості його дружини ОСОБА_8 у сумі 16800 доларів США, що виникла у 2005 році та залишилась не погашеною у зв'язку із смертю. ОСОБА_4 2.12.2009 року підписав письмову розписку, відповідно до якої позичив у ОСОБА_2 116800 доларів США, які зобов'язався повернути до 2.03.2010 року, однак коштів у позику не отримав. Тому, посилаючись, зокрема, і на ст. 230 ЦК України суд відмовив у задоволенні первісного та задовольнив зустрічний позов.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам справи та вимогам закону не відповідають, ґрунтуються на припущеннях, обставини ж, які суд вважав встановленими - не доведені.

Як вбачається із матеріалів справи (розписка, висновок почеркознавчої експертизи а.с. 5, 100, 104-107), встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось, 2.12.2009 року відповідачем ОСОБА_4 була підписана розписка надрукована позивачем ОСОБА_9 такого змісту:

«РОЗПИСКА

Я, ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_1, виданий Шевченківським РВ ЛМСУ України у Львівській області 16 грудня 1997 року) позичив у ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2, виданий Бродівським РВ УМВС у Львівській області 24 травня 1999 року) 116800 (сто шістнадцять тисяч вісімсот) доларів США, терміном на три місяці, які зобов'язуюсь віддати до 2 березня 2010 року.

2.12.2009 р. (підпис) ОСОБА_4».

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 Цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Крім цього, із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Також, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім цього, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 1051 ЦК України вказує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Окрім цього, статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

П. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 рок «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Досліджуючи згадану розписку колегія суддів приходить до висновку, що такою підтверджується укладення між сторонами по справі договору позики за яким позивач (ОСОБА_2.) позичив, а відповідач (ОСОБА_4) отримав у борг 116800 доларів США, які зобов'язувався повернути до 2.03.2010 року. Крім цього, слід вказати, що вказаною розпискою підтверджується не лише факт укладення між сторонами договору позики, а й факт передачі коштів.

Так, фраза «Я, ОСОБА_4 (ідентифікуючі дані) позичив …» свідчить про закінчену дію, тобто отримання на час написання розписки грошових коштів у борг. Тлумачний словник української мови (Київ: «Наукова думка», 1970-1980.)наводить такі значення слова (терміну) «позика» як брати, взяти, давати, дати і т. ін. - у борг, з умовою повернення. Тобто слово позив уже фактично підтверджує факт отримання (у даному випадку грошових коштів) у борг з метою повернення.

Далі по тексту розписки вказано про суму, яку отримав у борг у позивача відповідач (116800 доларів США), термін, на який такі кошти надані у борг (три місяці) та термін повернення (2.03.2010 року). Нижче відповідачем додатково стверджено про необхідність повернення таких коштів позивачу «…, які зобов'язуюсь віддати….».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що ставлячи підпис під згаданою розпискою відповідач підтвердив факт укладення між ним та позивачем договору позики, за яким він отримав на час її написання 116800 доларів США коштів та зобов'язувався такі повернути до 2.03.2010 року.

Крім цього, як вбачається із розписки такою не було встановлено розміру процентів за користування коштами, тому слід вважати, що такі слід визначати на рівні облікової ставки Національного банку України до дня повернення позики (у даному випадку до дня подання останньої заяви про збільшення позовних вимог, оскільки суд не вправі виходити за межі визначених позовних вимог).

Жодних доказів про те, що позичені кошти чи їх частина були повернуті відповідачем позивачу у матеріалах справи немає, про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлено.

Зважаючи на вказане, вимоги первісного позову слід вважати обґрунтованим та таким, що підлягають до задоволення.

Тому, враховуючи вказане, наведені вимоги закону, зміст позовних вимог, за межі яких суд апеляційної інстанції не вправі вийти, відповідач повинен повернути позивачу борг за договором позики, а також повинен сплатити 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період неповернення суми боргу з 2.03.2010 року по час подання останньої заяви про збільшення позовних вимог 22.05.2014 року (1542 дні). Крім цього за аналогічний період відповідач повинен сплатити проценти відповідно до облікової ставки НБУ. Оскільки такі суми не сплачені у добровільному порядку, такі суми підлягають стягненню з нього за рішенням суду. При цьому слід вказати еквівалент таких сум до гривні за курсом долара США про який заявлено позивачем (11,72 грн. за 1 долар, станом на 21.05.2014 року) та який суд не вправі збільшувати в бік підвищення, що має місце на час ухвалення рішення (21,63 грн. за один долар станом на 22.06.2015 року), оскільки вказане слід вважати виходом за межі позовних вимог. Так, вимоги заявлені про стягнення суми боргу, а також процентів та 3% річних, що розраховані відповідно до згаданого курсу долара станом на дату 22.05.2014 (остання заява про збільшення позовних вимог). Вимог про стягнення відсотків та 3% річних на час постановлення рішення не заявлено. Крім цього, розрахунки про стягнення сум за даний період у гривнях відповідно до згаданого курсу здійснені помилково та підлягають стягненню суми розраховані нижче.

Так, слід стягнути з відповідача на користь позивача 116800 доларів США, що еквівалентно 1368896 грн. суми боргу за договором позики, 40910,4 доларів США, що еквівалентно 479469,88 грн. - відсотків за договором позики та 14803,2 доларів США, що еквівалентно 173493,5 грн. - 3% річних коштів за прострочення виконання грошового збов'язання.

Розрахунок процентів за договором позики:

МісяцьРікКількість днівСума боргу Дол. СШАОблікова ставка НБУ, % річнихРозмір відсотків, дол. США
Грудень 010,25951,20
Січень010,251016,80
Лютий010,25918,40
Березень 010,251016,80
Квітень010,25984,00
Травень010,251016,80
Червень10,25229,60
Червень09,5699,20
Липень9,5212,80
Липень08,5652,80
Серпень8,5244,80
Серпень 07,75545,60
Вересень 07,75744,00
Жовтень07,75768,80
Листопад 07,75744,00
Грудень07,75768,80
Січень07,75768,80
Лютий07,75694,40
Березень 07,75768,80
Квітень07,75744,00
Травень07,75768,80
Червень07,75744,00
Липень07,75768,80
Серпень 07,75768,80
Вересень 07,75744,00
Жовтень07,75768,80
Листопад 07,75744,00
Грудень07,75768,80
Січень07,75768,80
Лютий07,75719,20
Березень07,75545,60
Березень 7,5216,00
Квітень07,5720,00
Травень07,5744,00
Червень07,5720,00
Липень07,5744,00
Серпень 07,5744,00
Вересень 07,5720,00
Жовтень07,5744,00
Листопад 07,5720,00
Грудень07,5744,00
Січень07,5744,00
Лютий07,5672,00
Березень 07,5744,00
Квітень07,5720,00
Травень07,5744,00
Червень7,5216,00
Червень07,0470,40
Липень07,0694,40
Серпень07,0268,80
Серпень 06,5395,20
Вересень 06,5624,00
Жовтень06,5644,80
Листопад 06,5624,00
Грудень06,5644,80
Січень06,5644,80
Лютий06,5582,40
Березень 06,5644,80
Квітень06,5291,20
Квітень09,5486,40
Травень09,5638,40
Всього: 40910,40

Розрахунок 3% річних за договором позики: 116800 Х 3 / 100 / 365 Х 1542 = 14803,2.

Що стосується доводів відповідача у зустрічному позові та запереченнях на первісний позов про неотримання коштів у борг та написання розписки під впливом обману, то такі жодними доказами не підтверджені та такі не слід вважати обґрунтованими, як і самі вимоги зустрічного позову.

Так, докази, на підтвердження інших правовідносин, відмінних від договору позики, як передумов його укладання жодним чином не слід вважати належним, достатніми та достовірними доказами, що свідчать про це, оскільки такі пов'язані із безпосереднім договором позики лише поясненнями відповідача, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4, а його пояснення як заінтересованої у вирішенні даної справи особи не слід брати до уваги як належний, достатній та достовірний доказ без підтвердження іншими доказами (зокрема і пояснення його як свідка). Інших же доказів існування таких правовідносин як передумови укладення договору позики - немає.

Крім цього, факт невиконання певними іншими юридичними особами до яких має відношення відповідач своїх зобов'язань жодним чином не свідчить про неотримання ОСОБА_4 у позику згаданої суми коштів, що підтверджено належною розпискою.

Доводи про фінансову неспроможність позивача позичити спірну суму коштів у позику, також, є лише нічим не підтвердженим припущенням.

Дійсно, як згадувалось вище позичальник має право обґрунтовувати свої доводи про неотримання коштів за договором позики свідченнями свідків у випадку, коли договір був укладений під впливом обману, однак таких свідчень свідків, що стверджували б про підписання розписки відповідачем під впливом обману та неотримання ним коштів - немає.

Як вказувалось вище пояснення ОСОБА_4 як свідка не слід брати до уваги як доказ без підтвердження іншими, оскільки такий є заінтересованою у справі особою. Пояснення ж свідка ОСОБА_10 не підтверджують доводів зустрічного позову, оскільки така особа, що є водієм ОСОБА_4, - не була ні очевидцем укладення договору між сторонами, йому не було відомо ні про укладення такого, ні про його умови та наслідки, чи будь-яких інших обставин, що стосуються договору. Вказане підтвердили обоє сторін у суді апеляційної інстанції. Інших очевидців укладення договору, осіб, яким би було відомо про його укладення, умови, наслідки чи будь-які інші обставини не було, що теж підтвердили сторони.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку задовольнити. Рішення суду першої інстанції із додатковим рішенням від 3.12.2014 року, яким вирішено судові витрати, як невід'ємний додаток до оскаржуваного, слід скасувати з ухваленням нового рішення, яким первісний позов слід задовольнити у задоволенні зустрічного позову - відмовити за безпідставністю.

Крім цього, колегія суддів не вирішує питання про застосування строку позовної давності до зустрічного позову, про що заявлено відповідачем за зустрічним позовом, оскільки такий визнано безпідставним.

Відповідно до задоволених позовних вимог слід вирішити питання стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 3.12.2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 116800 доларів США, що еквівалентно 1368896 грн. - суми боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 40910,4 доларів США, що еквівалентно 479469,88 грн. - відсотків за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 14803,2 доларів США, що еквівалентно 173493,5 грн. - 3% річних коштів за прострочення виконання грошового збов'язання.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3441 грн. сплаченого ним судового збору за подання позову у суд першої інстанції та 1827 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : В.Я. Бакус

Т.А. Гірник