Ухвала

іменем україни

23 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2015 року, в задоволенні скарги відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові ухвали скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив із того, що підстави для закриття виконавчого провадження відсутні.

Судом установлено, що відповідно до ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 жовтня 2011 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором. Виконавчий документ знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції, проводяться виконавчі дії. Заявник у скарзі стверджував, що державний виконавець зобов'язаний закрити виконавче провадження у зв'язку з тим, що відступив своє право вимоги, внаслідок чого вже не є кредитором щодо нього (боржника) і відсутні підстави стягувати заборгованість на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Підстави для закінчення виконавчого провадження визначені у ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначена норма Закону не містить такої підстави для закінчення виконавчого провадження, на яку посилається заявник. Заміна сторони у виконавчому провадженні здійснюється в порядку, визначеному ст. 378 ЦПК України. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 6-3653, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова 27 жовтня 20111 року, відбулася заміна стягувача в порядку, визначеному ст. 378 ЦПК України та ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження». Також відсутні будь-які відомості про те, що державний виконавець, сторони виконавчого провадження або заінтересована особа звертались до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні чи повідомляли державного виконавця про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що зазначені судові ухвали постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко