Справа № 158/2404/13-ц
Провадження № 2/0158/1/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Хмілевської І.О.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1988 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2002 року було розірвано. Однак і надалі вони продовжували проживати однією сім'єю до вересня 2009 року, після чого припинили спільне проживання. 25.08.2009 року вона отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. При виїзді на інше місце проживання відповідач забрав частину спільного майна, в його користуванні залишились два автомобілі: марки «ВАЗ 2105», 1982 року випуску та марки «ВАЗ 2107», 1998 року випуску, які були придбані під час шлюбу. Також у користуванні відповідача знаходиться земельна ділянка розміром 0,0888 га, яка розташована на території масиву «Муравище» Ківерцівського району Волинської області, яка була придбана 06.03.2001 року, на якій знаходиться незавершений будівництвом дачний будинок. Крім того, вважає, що поділу також підлягають грошові вклади на рахунках в банках, а саме: 103 000 грн. у ПАТ КБ «Приватбанк», 8 467 грн. 52 коп., 1 010 грн. 34 коп., 2 154 грн. 53 коп. у ПАТ «Кредитпромбанк», 3521,09 доларів США у ПАТ «Укрінбанк».

Згідно уточнених позовних вимог просить виділити їй у власність земельну ділянку площею 0,0888 га, що розташована на території масиву «Муравище» Ківерцівського району Волинської області з незавершеним будівництвом садовим будинком, а відповідачу ОСОБА_3 виділити у власність побутову техніку та інші речі (предметів побутового вжитку) згідно наведеного переліку, автомобілі марки «ВАЗ 2105», 1982 року випуску, та «ВАЗ 2107», 1998 року випуску та грошові заощадження, а також стягнути на її користь судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 24.12.2014 року позовні вимоги в частині виділення у власність побутової техніки та інших речей (предметів побутового вжитку) згідно наведеного переліку за заявою позивача залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, суду показали, що фактичні шлюбні відносини були припинені між сторонами у 2006 році. За усною домовленістю між ними, відповідач ОСОБА_3 подарував позивачу свою частку квартири в рахунок компенсації вартості її частки у спільному майні подружжя. Про розірвання шлюбу рішенням суду йому не було відомо, дізнався про рішення у 2009 році, після чого зареєстрував у встановленому порядку розірвання шлюбу. Автомобіль марки «ВАЗ-2105», 1982 року випуску, був відчужений у 2004 році під час спільного проживання сторін, а кошти витрачені на придбання автомобіля марки «ВАЗ-2107», 1998 року випуску. Земельна ділянка придбана за його особисті кошти, а здійснювати прибудову до садового будинку розпочав після припинення фактичних сімейних відносин з позивачем для особистого проживання, оскільки іншого житла не має. У вересні 2009 року розпочав будівництво дачного будинку, який станом на даний час не прийнятий в експлуатацію, рахунки у банках, вказані позивачем є його зарплатний та пенсійний, вклад у банку був, але він припинений ще за спільного проживання із позивачем.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 27 серпня 1988 року. Рішенням Луцького міського суду від 18 грудня 2002 року шлюб розірвано (т. 1, а.с. 5, 6). 25 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області зареєстровано розірвання шлюбу, актовий запис № 462 (т. 1, а.с. 64).

Відповідно до ст. 44 КпШС України, який був чинний до 1 січня 2004 року, шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Абзацом 1 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, тому, враховуючи положення закону, суд приходить висновку про те, що 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 передана відповідачем на підставі договору дарування в рахунок поділу спільного майна подружжя, що фактично визнавалося сторонами в судовому засіданні (а.с. 70, т. 1).

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За договором купівлі-продажу від 06 березня 2001 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 695 року, ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,0888 га для ведення садівництва, яка розташована на території масиву «Муравище» Ківерцівського району Волинської області (т. 1, а.с. 9).

07 вересня 2006 року ОСОБА_3 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на вищевказану земельну ділянку (т. 1, а.с. 197).

Оскільки земельна ділянка придбана відповідачем під час шлюбу, вона є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому відповідачем не підтверджено належними і допустимими доказами той факт, що вказану земельну ділянку придбано за його особисті кошти.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливо за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зважаючи на це, суд приходить до висновку про визначення частки у спільній власності подружжя, а саме земельної ділянки та визнання за позивачем та відповідачем права власності на 1/2 її частини.

Також судом встановлено, що на земельній ділянці розташований незавершений будівництвом садовий будинок. Значна частина будівельних робіт по даному садовому будинку проведена після припинення шлюбу, що підтверджується платіжними документами на будівельні матеріали (т. 2, а.с. 2-14). При цьому позивач не надала суду доказів, що підтверджують які саме будівельні матеріали та конструкції незавершеного будівництвом садового будинку були придбані сторонами за час шлюбу та яка їх вартість.

Незавершений будівництвом садовий будинок, який не може бути включено до складу майна, яке підлягає поділу, оскільки право власності на нього як об'єкт незавершеного будівництва не зареєстровано у встановленому законом порядку, а визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання тощо як окремі від об'єкта незавершеного будівництва речі неможливе, адже будучи використаними в процесі створення майна вони стають невіддільними від нього.

Суд не бере до уваги висновок № О-58 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом Волинської торгово-промислової палати від 5 червня 2012 року, оскільки у ньому не зазначено, з яких саме будівельних матеріалів та конструктивних елементів складається спірний садовий будинок. Ринкова вартість будівельних матеріалів та конструктивних елементів незавершеного будівництвом садового будинку визначена на час огляду, а не на час припинення шлюбу між сторонами. Хоча експерт оглядав спірний садовий будинок лише ззовні, однак у висновку зазначає про відсутність міжкімнатних дверей, характеризує перегородки, підлогу. В тексті висновку фізичний знос будівлі визначено в 5%, а в таблиці № 1 коефіцієнт фізичного зносу 1.

Враховуючи, що позивач не довела, які саме будівельні матеріали та конструктивні елементи незавершеного будівництвом садового будинку були придбані сторонами за час шлюбу та яка їх вартість, як і взагалі не навела переліку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких складається спірний садовий будинок, позов в частині визнання за позивачем права власності на будівельні матеріали та конструкції незавершеного будівництвом садового будинку не може бути задоволений.

Враховуючи наявність довіреності від 28 березня 2004 року на автомобіль ВАЗ-2105, 1982 року випуску, д.н.з. «НОМЕР_2» (т. 1, а.с. 11), суд вважає достовірними пояснення відповідача про те, що вказаний автомобіль був відчужений у 1999 році під час шлюбу, про що свідчить також реєстраційна картка АМТ, згідно якої вказаний транспортний засіб 23.03.1999 року знятий з реєстраційного обліку для реалізації, а кошти витрачені на придбання автомобіля марки «ВАЗ-2107», 1998 року випуску д.н.з. «НОМЕР_3».

За біржовою угодою від 03 квітня 2004 року автомобіль марки «ВАЗ-2107», 1998 року випуску був придбаний відповідачем ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 10), та відчужений останнім 06 вересня 2011 року. Вартість вказаного автомобіля на момент продажу становила 14430 грн., що стверджується довідкою-рахунком серії КІМ № 558341 (т. 1, а.с. 249). Визначаючи вартість автомобіля, суд не бере до уваги поданий позивачем висновок автотоварознавця від 15 липня 2011 року № 215, оскільки вартість у ньому визначена в у.о. в технічно справному, повнокомплектному стані (т. 1, а.с. 17). Позивачем не представлено доказів, що автомобіль оглядався автотоварознавцем. Згідно виданої ОСОБА_3 довідки ДАІ від 22 вересня 2010 року автомобіль марки «ВАЗ-2107» д.н.з. «НОМЕР_3», внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження: передній бампер, ліве крило, капот, ліва фара, фартух (т. 1, а.с. 246).

Оскільки відповідач на даний час відчужив спірний автомобіль марки «ВАЗ-2107», 1998 року випуску, д.н.з. «НОМЕР_3», частка кожного з подружжя не може бути визначена на вказаний автомобіль, а тому відповідача слід зобов'язати сплатити позивачу 1/2 частину його вартості (станом на момент його продажу) на користь позивача.

Щодо позовних вимог про поділ грошових вкладів, суд прийшов до наступного висновку. Як було встановлено в ході судового розгляду справи, кошти на рахунках відповідача у ПАТ «Надра Банк», ПАТ «Укрінбанк» (а.с. 83-84; 135 Т. 3) станом на 25.08.2009 року (момент розірвання шлюбу) відсутні, банківський рахунок у ПАТ «Кредитпромбанк» відкритий на ім'я ОСОБА_3 для зарахування та виплати пенсії (а.с.121 Т. 1), у ПАТ КБ «ПриватБанк» - для зарахування зарплати (а.с. 177-184 Т. 1), а тому поділу не підлягають.

Доводи відповідача про закінчення строку позовної давності є необгрунтованими, оскільки розірвання шлюбу зареєстровано 25 серпня 2009 року і як зазначає позивач, лише з жовтня 2009 року відповідач розпочав створювати їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Відповідач в судовому засіданні визнав, що сторони разом відпочивали у 2008 році в Трускавці. Як вбачається з ухвали апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2009 року прохаючи поновити строк апеляційного оскарження рішення Луцького міського суду від 18 грудня 2002 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу ОСОБА_3 покликався на те, що лише восени 2009 року йому стало відомо про те, що в 2002 році було розірвано шлюб (т. 1, а.с. 66).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 58, 60, 88, 209, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 28, 29, 44 КпШС України, ст. ст. 60, 61, 69-72 СК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0888 га, яка розташована на території масиву «Муравище» Ківерцівського району Волинської області.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 7 215 (сім тисяч двісті п'ятнадцять) гривень - половини вартості автомобіля марки «ВАЗ 2107», 1998 року випуску.

В інші частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич