Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №311/1670/14-ц Головуючий у 1 інстанції Степаненко Ю.А.
Провадження №22-ц/778/1406/15 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В позові, неодноразово уточненому в ході судового розгляду, зазначало, що 14.07.2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2454,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з: заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"). ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором виконав, а ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Станом на 04.04.2014 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 29403,27 грн., що складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом - 6874,13 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 20652,79 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 1376,35 грн.

05.06.2009 року Василівським районним судом Запорізької області було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості за даним договором в сумі 10257,89 грн., яка виникла за період з 29.08.2006 року по 01.04.2009 рік. Останній платіж відповідачем здійснено 27.03.2014 року.

Посилаючись на викладені обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 29 403,27 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором в сумі 29403,27 грн., що складається з: заборгованості за процентам за користування кредитом - 6874,13 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 20652,79 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) -1376,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судові витрати зі сплати судового збору в сумі 294.03 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір за яким останній забов"язався погашати кредит з відсотками у встановлені договором строки.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору між сторонами у справі 14 липня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2 454,40 грн. зі сплатою за користування кредитом 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості строком на 12 місяців.

У заяві від 14.07.2006 року на отримання кредиту вказано, що боржник ОСОБА_3 ознайомлений та згоден із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка" (Стандарт)), які були надані у письмовій формі, своїм підписом підтвердив факт про надану йому повну інформацію щодо умов кредитування.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, регулярних платежів по кредитному договору не здійснював.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання такого грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначеними родовими ознаками, він зобов'язаний оплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті до дня їх фактичного повернення позикодавцю, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що Василівським районним судом Запорізької області від 05.06.2009р. було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 10 257,89 грн. станом на 01.04.2009р., за кредитним договором № DNH4KP96790668 від 14.07.2006р. на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк". Крім того, з травня 2011р. по березень 2014р. відповідачем проводилось погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, строк позовної давності постійно переривався. Отже, банк звернувся в суд з позовом до відповідача в межах строку позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності.

Також, є необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності укладеного між сторонами кредитного договору, передачі за ним грошових коштів та отримання за ці гроші товару, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з положень статей 1050, 625, 549-552 ЦК України, у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів передбачено можливість стягнення суми боргу, процентів, неустойки, розмір яких встановлюється актом цивільного законодавства або договором.

Банк свої зобов'язання по кредитному договору виконав належним чином. У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 04.04.2014р. має заборгованість по кредитному договору № DNH4KP96790668 від 14.07.2006р. всього у розмірі 29 403,27 грн., з якої: заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 874,13 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 20 652,79 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1 376,35 грн.

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався доведеністю позову.

Проте погодитися в повному обсязі з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Так, колегія суддів приходить до висновку про нарахування пені усупереч вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки пеня розрахована банком перевищує один рік, а також колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені, оскільки він значно перевищує розмір збитків (ч.3 ст. 551 ЦК України).

Беручи до уваги наведене, ступінь виконання зобов'язання боржником, розмір відсотків стягуваної неустойки порівняно з розміром отриманого відповідачем кредиту, співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, позицію відповідача, який заперечує проти заявлених до нього вимог, а також факт значної затримки звернення позивача з позовом до суду, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором з 20 652,79 грн. до 7 000,00 грн., що буде відповідати вимогам закону та матеріалам справи.

Так відповідно до наданого банком розрахунку розмір заборгованості відповідача перед банком в зв'язку з врахуванням вказаних вимог закону щодо пені склав 15 750,48 грн. та складається з: заборгованості за відсотками - 6 874,13 грн.; пені - 7 000,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 1 376,35 грн.

Зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача.

Правильність такого розрахунку заборгованості, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що у вказаній справі складає 157,50 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,313,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2014 року у цій справі змінити, зменшивши:

- розмір загальної суми стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" з 29 403,27 грн. до 15 750,48 грн., що складається з: заборгованості за відсотками - 6 874,13 грн.; пені - 7 000,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 1 376,35 грн.;

- розмір судових витрат з 294,03 грн. до 157,50 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: