У Х В А Л А

іменем україни

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ (ЗАЯВИ) БЕЗ РУХУ

26.06.2015 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., розглянувши скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Роман В.Я. та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Роман В.Я. та зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

За змістом зазначеної статті, суд не має право обирати спосіб захисту на власний розсуд, оскільки це порушує принцип диспозитивності та змагальності цивільного процесу.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

У відповідності до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Зазначена скарга підлягає залишенню без руху оскільки подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме: копія скарги не підписана заявником.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із скарги вбачається, що заявником оскаржується постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження. Тому, судом враховано, що в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (в даному випадку, ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами ст. 385 ЦПК України.

Варто також зазначити, що аналогічні розяснення надані судам містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Оскільки право на звернення до суду є строковим, заявником суду не підтверджено належними доказами коли саме заявник дізнався про порушення його прав. В матеріалах справи відсутні відомості та докази на підтвердження того, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права чи свободи.

Тому, застосовуючи аналогію закону до скарги на дії державного виконавця, за наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави для залишення скарги без руху і застосовує наслідки, встановлені статтею 121 ЦПК України

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Розяснити, що в разі усунення недоліків у зазначений строк скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Керуючись ст.ст. 119-121, 383 - 385 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суддя -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Роман В.Я. та зобовязання вчинити певні дії - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки скарги до 07 липня 2015 року, але не більше пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що інакше скарга буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2