Справа №200/7692/15-ц
Провадження №2/200/2275/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Бабушкінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді Циганкова В.О.

при секретарі - Сабій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якій просить в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 121 836,15 грн. звернути стягнення на предмет застави квартиру загальною площею 68,80 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 та інших осіб зареєстрованих або проживаючих у квартирі, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 уклав кредитний договір, внаслідок невиконання вимог якого виникла заборгованість.

Свої вимоги мотивує тим, що 08 грудня 2003 року укладено договір відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 16 800,00доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.12.2013року. 13.11.2012 року між Банком та відповідачем було укладено додаткову угоду №1, згідно якої валюту по кредиту було переведено з валюти долар в валюту гривня. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 59 918,48 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 березня 2004 року укладено договір іпотеки, згідно з яким надано в іпотеку нерухоме майно, а саме застави квартиру загальною площею 68,80 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, належну відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Посилаючись на Закон України «Про іпотеку», просять звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити мешканців квартири.

Представник позивача у судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволені, проти заочного розгляду справи не заперечував.

У судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки.

Згідно ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до договору № DNR0G062310731 від 08.12.2003 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 16 800,00доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.12.2013року. 13.11.2012 року між Банком та відповідачем було укладено додаткову угоду №1, згідно якої валюту по кредиту було переведено з валюти долар в валюту гривня. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 59 918,48 грн.

Згідно розрахунку за кредитним договором № DNR0G062310731 від 08.12.2003 року, станом на 18.02.2015 року числиться заборгованість в сумі 121 836,15 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі 60 270,91 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 24 079,80 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 37 485,44 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 березня 2004 року укладено договір іпотеки, згідно з яким надано в іпотеку нерухоме майно, а саме застави квартиру загальною площею 68,80 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, належну відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з кредитного договору № DNR0G062310731 від 08.12.2003 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 грошові кошти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За весь час користування кредитом ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконувала та не сплатила суму заборгованості по кредиту та відсотках.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги про наявність заборгованості за договором, процентів, пені, оскільки ОСОБА_2 не виконав умови договору та не повернув запозичені ним кошти.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги про стягнення на предмет іпотеки - загальною площею 68,80 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 не виконано умови договору та не повернуто запозичені ним кошти.

При цьому суд враховує, що Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 своєї постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив судам, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.43 своєї постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив судам, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому, суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Згідно ч.2 ст.109 ЖК УРСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 24 вересня 2014 року направив відповідачеві письмову вимогу про добровільне звільнення спірної квартири.

Так як суд звертає стягнення на предмет іпотеки, то суд дійшов до висновку про виселення відповідача.

Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що боржником не були виконані зобов'язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 223-226, 233 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» -задовольнити повністю.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNR0G062310731 від 08.12.2003 року, в розмірі 121 836,15 грн.:

Звернути стягнення на квартиру загальною площею 68,80 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м, ж розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNR0G062310731 від 18.03.2004року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094, Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному ресстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дубліка правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організацій незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету Іпотеки.

Виселити з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1 218,36 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.О. Циганков