Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/297/15-ц

29 квітня 2015 року смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Гутича П.Ф.

з участю секретаря Соловей Л.П.

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних, стягнення судових витрат.

Вимоги обґрунтовані тим, що постановою державного виконавця відділу ДВС у Богородчанському районі ОСОБА_3 від 18 жовтня 2006 року з ОСОБА_4 стягнуто 10920 грн. витрат на проведення виконавчих дій у справі про поділ майна подружжя. Оскільки ОСОБА_4 помер, ухвалою Богородчанського районного суду від 15 березня 2013 року у виконавчому провадженні замінено боржника на правонаступника ОСОБА_2

До цього часу остання кошти, повязані з витратами на проведення виконавчих дій, їй не повернула.

Інфляційні втрати становлять 2571 грн. 19 коп. Крім того вважає, що ОСОБА_2 повинна їй сплатити 3% річних від простроченої суми, що складає 310 грн. 57 коп.

Також позивачка просила стягнути з відповідачки судові витрати у справі №2-572/2007 р., в тому числі: 139 грн. 88 коп. державного мита і збору на інформаційно-технічне забезпечення; 500 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала.

Відповідачка в судове засідання повторно не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась. Про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що постановою державного виконавця відділу ДВС у Богородчанському районі ОСОБА_3 від 18 жовтня 2006 року з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 стягнуто 10920 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 15 березня 2013 року у даному виконавчому провадженні замінено боржника ОСОБА_4 його правонаступником ОСОБА_2

На підставі ухвали суду 20 серпня 2013 року державним виконавцем винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження.

Як стверджує позивачка, кошти на витрати виконавчого провадження в сумі 10920 гривень їй не повернуті.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З аналізу ст.ст. 524; 533-535 ЦК України видно, що грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязується сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обовязку.

Суд вважає, що несплата витрат виконавчого провадження не є наслідком порушення ОСОБА_2 грошового зобовязання, оскільки дії мали би вчинятись не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 625 ЦК України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про повернення боргу, судом встановлено наступне.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 07 вересня 2007 року, на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення 10388 грн. 05 коп., так як позивачка подала заяву про це.

Питання про повернення судових витрат в ухвалі не вирішено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позовна заява за заявою позивачки була залишена без розгляду, у суду не було підстав для стягнення судових витрат.

У встановлений ч.2 ст. 220 ЦПК України строк, ОСОБА_1 не зверталась до суду із заявою про ухвалення рішення про повернення державного мита і витрат на ІТЗ.

На підставі ст.ст. 509; 625 ЦК України, керуючись ст. 213, 215 ЦПК України, суд

р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд шляхом подання апеляційної скарги позивачкою - протягом 10 днів з дня його проголошення, відповідачкою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий