У х в а л а

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Сеніна Ю.Л., Романюка Я.М., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю "Кам'яний вік плюс" про визнання незаконним наказу про звільнення, зобов'язання внести зміни у трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку,

в с т а н о в и л а:

14 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 листопада

2014 року, позов задоволено частково, постановлено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Кам'яний вік плюс" (далі - ТОВ "Кам'яний вік плюс" на її користь невиплачену заробітну плату в розмірі 660 грн 48 коп., а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення відмовлено на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

ОСОБА_4 просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2014 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2015 року та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема пункту 4 статті 40, статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2012 року, від 11 липня 2012 року, від 14 листопада

2012 року, від 19 грудня 2012 року, від 20 березня 2013 року, від 15 травня 2013 року, від 22 травня 2013 року, від 3 червня 2013 року, від 16 жовтня 2013 року, від 9 квітня 2014 року, від 10 вересня 2014 року, від 26 листопада 2014 року, від 3 грудня 2014 року та від 17 грудня 2014 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 скоїла прогул без поважних причин, а тому відповідач мав підстави для її звільнення з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Оскільки в день прогулу ОСОБА_4 не перебувала на амбулаторному лікуванні, тому роботодавцем не було порушено вимоги частини третьої статті 40 КЗпП України. Позивачці нарахована заробітна плата, однак доказів звернення на підприємство із заявою про її виплату ОСОБА_4 не надала, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У наданих для порівняння:

- ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року, від 16 жовтня 2013 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що роботодавці, звільняючи працівників з роботи за прогул без поважних причин, не врахували того, що вони були відсутні на роботі у зв'язку з їх тимчасовою непрацездатністю;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що роботодавець, звільняючи працівника з роботи за прогул без поважних причин, не врахував того, що він був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки приймав участь у роботі 17-го з'їзду архітекторів України;

- ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2012 року, від 14 листопада 2012 року, від 19 грудня 2012 року, від 20 березня 2013 року, від 15 травня 2013 року, від 22 травня 2013 року, від 9 квітня 2014 року, від 10 вересня 2014 року,

від 26 листопада 2014 року, від 3 грудня 2014 року та від 17 грудня 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю "Кам'яний вік плюс" про визнання незаконним наказу про звільнення, зобов'язання внести зміни у трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
В.М. Сімоненко