Ухвала

іменем україни

23 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Червонозаводського районного суду

м. Харкова від 19 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторони перебували у трудових відносинах.

ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді старшого менеджера підприємств машинобудування, хімічної та енергетичної промисловості Харківського регіонального корпоративного центру Східного корпоративного центру ПАТ «УкрСиббанк» з 28 липня 2006 року.

У період з 09 травня 2011 року до 18 лютого 2013 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наказом виконуючого обов'язки голови правління ПАТ «УкрСиббанк» від 15 листопада 2011 року № 437 внесено зміни до організаційної структури та штатного розпису ПАТ «УкрСиббанк»: з 30 вересня 2011 року ліквідовано Східний корпоративний центр у Східному регіональному департаменті, підрозділи та посади, які входили до його складу, у тому числі посаду старшого менеджера, яку займала ОСОБА_1

Згідно з наказом від 10 червня 2014 року № 220-ВК ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 10 червня 2014 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 звільнена з роботи з підстав, передбачених законом і з дотриманням встановленого законом порядку. Про наступне вивільнення вона була попереджена персонально, не пізніше, ніж за два місяці. Від запропонованих відповідачем інших посад ОСОБА_1 відмовилась.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що зазначені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду

м. Харкова від 19 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко