Справа № 154/157/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Турак О.В.
Провадження № 22-ц/773/1009/15 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.Я.,

суддів Данилюк В.А., Подолюка В.А,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Турійського районного суду Волинської області від 21 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 21 травня 2015 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду із-за порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності, а відповідачем, в свою чергу, заявлено клопотання про застосування такого строку, а тому суд відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Дослідивши обставини справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це відповідає наявним в матеріалах справи доказам, яким суд дав правильну правову оцінку, що 12 лютого 2008 року

між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу кредит у розмірі 10000 грн. установленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та терміном дії картки два роки. Договір складається із заяви кредитора, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою (а. с. 10-16).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (стаття 510 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2 статті 549 ЦК України).

У той самий час, згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, мінімальний обовязковий платіж - розмір боргових зобовязань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті в межах строку дії картки. Прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані держателю платіжної картки і не були повернуті банку в термін, передбачений договором (а.с. 11).

Згідно з п. 3.1.1 Правил користування платіжною картою, строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця (а.с. 15).

Пунктом 3.1.3 Правил передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при отриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Відповідно до п. 5.4 Правил строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Згідно п. 9.4 Умов і правил надання банківських послуг у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

Відповідно до розрахунку, наданого банком, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором у нього станом на 30 листопада 2014 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 33709,46 грн., в тому числі: 8065,92 грн. - тіло кредиту, 21568,02 грн. - проценти за користування кредитом, 3061,88 грн. комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 513,64 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-8).

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 грудня 2011 року, що набрало законної сили постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за цим же кредитним договором станом на 30 вересня 2011 року на загальну суму 22422,93 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту складає 8065,92 грн., 11915,80 грн. - проценти за користування кредитом, 827,26 грн. комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1043,95 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1, 3 статті 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

21 травня 2015 року відповідачем ОСОБА_3 було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.55).

Таким чином, з врахуванням того, що останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідач здійснив 10 листопада 2008 року, як видно із доданого до позовної заяви розрахунку, кредит йому наданий на строк дії картки, тобто до березня 2010 року, та переривання строку позовної давності у звязку зі зверненням позивача із позовом до суду та ухвалення судового рішення 26 грудня 2011 року, звернення із даним позовом до суду у січні 2015 року, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права поза межами позовної давності.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, повно і обєктивно дослідивши всі обставини справи, застосувавши ті норми права, які підлягали до застосування, прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у звязку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства та обставин справи, які були предметом дослідження судом першої інстанції і суд дав їм правильну юридичну оцінку, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 21 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: