Справа № 192/349/15-ц
Провадження № 2/192/220/15
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" червня 2015 р.Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.

при секретарі - Савчуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна про стягнення моральної шкоди, спричиненої злочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна про стягнення моральної шкоди, спричиненої злочином.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 26 лютого 2012 року близько 22 години 30 хвилин відповідач ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем Фольксваген-Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 із ввімкненим ближнім світлом фар, рухаючись зі швидкістю близько 80 км/год по автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, на 428 км + 120 м зазначеної дороги на території Солонянського району Дніпропетровської області під час обгону вантажного транспортного засобу, проявляючи крайню неувагу до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечну швидкість руху та на слизькому покритті втратив контроль над керуванням автомобілем, в результаті чого виїхав на розділовий газон та смугу дороги, яка призначена для руху транспортних засобів у зустрічному напрямку, де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який рухався з пасажирами позивачкою ОСОБА_2 та її бабусею ОСОБА_5, чим порушив вимоги п.п.2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ЗАЗ-110377» ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді сочетаної травми, гострої черепно-мозкової травми, забою головного мозку II ступеню, перелому кісток основи черепа, перелому верхньої щелепи по типу Ле-Фор II-III ступеню, двостороннього перелову нижньої щелепи в області кутів без зміщення, повного вивиху 31:32 зубів, численних саден обличчя, забійно -рваних ран верхньої губи, лівої скулової області, закритого перелому правої променевої кістки із зміщенням, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

За даним фактом ДТП була порушена кримінальна справа за ознаками ч.2 ст.286 КК України, а вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року відповідача ОСОБА_3 було визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від відбування покарання звільнено за амністією.

З посиланням на ст.23, ст.1167 ЦК України вважають, що протиправними діями відповідача ОСОБА_3 неповнолітній ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду, яка виразилася в негативних емоціях та стресі, які вона пережила внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в фізичних стражданнях, внаслідок отриманих травм та фізичного болю, який вона зазнала під час пригоди та після неї, в порушенні звичайного ритму життя, в звязку з необхідністю тривалого лікування, відшукання коштів на лікування, погіршення психічного стану через втрату душевного спокою, оскільки 27 лютого 2012 року відразу з місця дорожньо-транспортної пригоди її було доставлено до обласної дитячої клінічної лікарні м. Дніпропетровська, де після встановлення відповідного медичного діагнозу госпіталізовано до реанімаційного відділення для проведення інтенсивної терапії, в якому вона перебувала до 29 лютого 2012 року, а потім була переведена до КЗ «Дніпропетровська БКЛ ім. Мечникова» в якому перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 29 лютого 2012 року по 24 березня 2012 року.

Після закінчення стаціонарних лікувань виникла необхідність численних звернення до медичних установ та амбулаторних лікувань, які тривають до даного часу. Через постійні стреси, негативні емоції, внаслідок отриманих травм та фізичного болю, які вона зазнала під час ДТП та після неї, порушено звичайний ритм її життя в звязку з необхідністю перебування на лікуванні, що призвело до погіршення психічного стану через втрату душевного спокою, так як позивач є малолітньою дитиною, в результаті чого дуже вразлива і в силу цього дуже тяжко переносила та переносить будь-які стреси та хвилювання. Пережитий сильний стрес залишив негативний слід на її психічному стані, вона і в даний час відчуває наслідки пережитого у вигляді головних болей, почуття безпричинного страху, безсонні, постійно згадує ті страшні обставини, внаслідок чого тривожно почувається у транспорті.

Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5, рідній бабусі неповнолітньої позивачки ОСОБА_2, було завдано численні тілесні ушкодження у вигляді політравми, відкритої черепно мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню, багато уламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, носової кровотечі, закритого перелому лівого плеча, закритої травми грудної клітки, тупої травми живота, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, в звязку з чим вона у період з 26 лютого 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року неодноразово перебувала на лікуванні в КЗ «Дніпропетровська ОБКЛ ім.Мечникова» у відділенні інтенсивної терапії та відділенні нейрохірургії, де їй було зроблено численні операції.

ОСОБА_5 була членом сімї неповнолітньої ОСОБА_2, її рідною бабусею, яка з народження проживала разом з нею та виховувала її, а наявність у бабусі численних травм та оперативних втручань, які призвели до фізичного болю та страждань бабусі у звязку з протиправною поведінкою відповідача, призвело також до додаткових душевних страждань ОСОБА_2, яка хвилювалася за стан здоровя своєї бабусі, але нажаль ІНФОРМАЦІЯ_1 року бабуся померла, що знову посилило душевні страждання дитини.

З урахуванням всіх зазначених обставин, ступеню та тривалості моральних страждань, входячи з принципу розумності та справедливості моральну шкоду, завдану неправомірною поведінкою відповідача ОСОБА_3, оцінюють в розмірі 145000 гривень, оскільки саме така сума є необхідною для відшкодування тих душевних страждань, які зазнала ОСОБА_2 з вини відповідача.

Крім того, відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно- правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована за страховим полісом №АА/4747825/0402/11 від 08 вересня 2011 року, який було укладено товариством з ПрАТ «СК «Провідна», за яким встановлено ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, в розмірі 100000 гривень, а за шкоду заподіяну майну - 50000 гривень.

З посиланням на п.1.3 ст.1, ст.6, п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» вважали, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до ліміту відповідальності відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі згідно п.22.3 ст.22 цього Закону встановлено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України в розмірі не більше 5 % ліміту, визначеному у п.9.3 ст. 9 цього Закону, при цьому різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Оскільки страховиком за полісом №АА/4747825/0402/11 від 08 вересня 2011 року є відповідач ПрАТ «СК» «Провідна», прохали стягнути з даного відповідача 5000 гривень моральної шкоди в межах встановленого ліміту відповідальності страховика, а з відповідача ОСОБА_3 - 145 000 гривень. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, яка як законний представник діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (а.с.9), матірю якої вона є, позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, та просила задовольнити їх в повному обсязі. Також пояснила, що внаслідок скоєної з вини відповідача ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди її донька ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження, в звязку з чим з дня ДТП по даний час проходить періодично як стаціонарно, так і амбулаторно лікування, на що приходиться витрачати значні кошти. Внаслідок пошкодження здоровя вона перенесла неймовірні фізичні та моральні страждання і до даного часу продовжує їх переносити. В результаті ДТП доньці було проведено зшивання щелепи у звязку з пошкодженням зубів, на голові була шапка для фіксування, яку вона носила протягом одного місяця, замість втрачених зубів у неї були металеві пластини, а вставити зуби можливо лише після повного формування щелепи. ЇЇ постійно турбує головний біль, останній раз проводили обстеження у лікаря невропатолога 15 травня 2015 року, за результатами якого було призначено лікування з приводу перенесеної травми на три місяці. В доньки в результаті ДТП було багато травм на обличчі, від яких залишилися шрами, дівчинка їх соромиться, а для їх усунення потрібна пластична операція, яку можливо провести лише після 18 років. Після травми погіршився зір, який внаслідок тривалого лікування на даний час майже відновлений. Бабуся ОСОБА_5 доглядала за її малолітньою донькою - ОСОБА_2, так як вона (позивачка) працювала, а дівчинка потребувала постійного догляду та допомоги. ОСОБА_5 також постраждала внаслідок ДТП і проходила тривале неодноразове стаціонарне та амбулаторне лікування, а через 10 місяців померла у віці 67 років від хвороби серця. Тривале лікування від них як батьків вимагало значних коштів та затрат часу і такі витрати вони несуть до даного часу. Вважає, що крім завданої відповідачем ОСОБА_3 матеріальної шкоди, яка частково компенсована страховою компанією, підлягає стягненню і моральна шкода, прохала стягнути на відшкодування спричиненої моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 145 000 гривень та ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА», яка відмовилась добровільно сплатити моральну шкоду за її заявою, - 5000 гривень, що буде як компенсація відповідати тривалості та тяжкості моральних страждань її доньки.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково в сумі 5 000 гривень, пояснив, що факт ДТП не оспорює, як і той факт, що саме його за вироком суду визнали винним в його скоєнні. На даний час він офіційно не працює, отримує прибутки від періодичної роботи, має на утриманні неповнолітню дитину, а тому не має будь-якої фізичної та матеріальної можливості сплатити ту шкоду, про стягнення якої прохає позивач. Після ДТП ним було частково надано грошові кошти на лікування, але в послідуючому потерпілі стали вимагати від нього відшкодувати шкоду в такому значному розмірі, який він не мав можливості здійснити.

Представник ПрАТ Страхова компанія Провідна, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.92,95), в судове засідання не зявився, надавши заяву (а.с.63-64), за якою просив розглядати справу без участі їхнього представника. Згідно письмових заперечень від 02 квітня 2015 року (а.с.63-69) зазначив, що ПрАТ Страхова компанія Провідна позовні вимоги не визнає та прохає в позові відмовити, оскільки між ОСОБА_7 та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на підставі Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладений поліс обовязкового страхування №АС/4747825, а забезпеченим транспортним засобом згідно вказаного полісу є автомобіль НОМЕР_3. Страховик здійснює відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах визначеним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV. Згідно вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області 26 лютого 012 року на а/д Бориспіль-Дніпропетровськ-Зпоріжжя+120м за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_4, який знаходився під управлінням ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_2, та ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження. Відповідно до ст.22.3 даного закону потерпілому може бути відшкодована також моральна шкода, передбачена п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України, яка відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст.23 ЦК України, при цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5% ліміту, визначеного п.9.3 даного закону. Оскільки ДТП сталася 26 лютого 2012 року то має застосовуватися Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції яка була чинна на момент ДТП, а саме в редакції від 09 січня 2012 року, згідно якої : п.9.1 обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування; п.9.2 обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 гривень на одного потерпілого; п. 9.3 обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого. Таким чином ліміт відповідальності страховика за моральну шкоду становить 2550 гривень на одного потерпілого.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що неповнолітня ОСОБА_2 є його рідною донькою, яка з вини відповідача ОСОБА_3 постраждала внаслідок ДТП, при цьому, крім неї, постраждала також його мама ОСОБА_5, які знаходились в автомобілі під керуванням його батька ОСОБА_4 І мати, і донька внаслідок аварії сильно постраждали, при цьому донька отримала черепно-мозкову травму, пошкодження щелепи, вибиті зуби, численні переломи, в результаті чого тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні в лікарні та лікується амбулаторно до даного часу, а мама через 10 місяців після ДТП померла. Наслідки цих подій донька продовжує переносити до даного часу, фізично та морально страждає.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_3, свідка ОСОБА_8, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступного.

У відповідності до ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 ЦПК України, відповідно до ч.4 якої передбачено, що вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 26 лютого 2012 року близько 22 години 30 хвилин відповідач ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем Фольксваген-Гольф, державний номерний знак НОМЕР_1, із ввімкненим ближнім світлом фар рухався по автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя. Під час руху, на 428 км+120 м зазначеної дороги, на території Солонянського району Дніпропетровської області під час обгону вантажного транспортного засобу, проявляючи крайню неувагу до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечну швидкість руху та на слизькому покритті втратив контроль над керуванням, в результаті чого виїхав на розділовий газон та смугу дороги, яка призначена для руху транспортних засобів у зустрічному напрямку, де допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-110377, державний номерний знак НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_4 з пассажирами ОСОБА_2 та ОСОБА_5, чим порушив вимоги п.п. 2.3 б та 12.1 Правил дорожнього руху України.

Вказані обставини встановлені вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року, який набрав законної сили (а.с.11-12), за яким ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України за скоєння 26 лютого 2012 року ДТП, в результаті якої пасажиру автомобіля «ЗАЗ-110377» ОСОБА_2 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сочетаної травми, гострої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ст., перелому кісток основи черепа, перелому верхньої щелепи по типу Ле-Фор ІІ-ІІІ, двостороннього перелому нижньої щелепи в області кутів без зміщення, повного вивиху 31; 32, численних саден обличчя, забійно-рваних ран верхньої губи, лівої акулової області, закритого перелому правої променевої кістки зі зміщенням, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Пасажиру автомобіля ЗАЗ-110377 ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді політравми, відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІІ ступеню, багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, носової кровотечі, закритого перелому лівого плеча, закритої травми грудної клітини, тупої травми живота, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Згідно ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду предявити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст.ст.22,23 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, в тому числі і відшкодування моральної шкоди, а відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, при цьому згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово чи шляхом здійснення місячних платежів.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та розяснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути зясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що винними діями відповідача ОСОБА_3 неповнолітній ОСОБА_2 внаслідок пошкодження її здоровя спричинена і моральна шкода, розмір якої суд визначає з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інших обставин, що мають значення для вирішення даного позову, при цьому суд враховує, що внаслідок пошкодження здоровя позивач тривалий час проходила як стаціонарне, так і амбулаторне лікування, яке не закінчилось і на день розгляду справи судом (а.с.13-39, 100-122), а частину наявних на період розгляду справи судом наслідків спричинених тілесних ушкоджень можливо усунути лише після досягнення потерпілою ОСОБА_2 повноліття (а.с.26).

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд з урахуванням вимог ст.23, ст.1167 ЦК України щодо характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, їх тривалості, стану здоровя неповнолітньої ОСОБА_2, в інтересах якої заявлено позов матірю ОСОБА_1, істотних вимушених змін у його житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та інших негативних наслідків, в тому числі з урахуванням моральних страждань внаслідок пошкодження здоровя та смерті її бабусі - ОСОБА_5 а також засад розумності, справедливості, виваженості та обєктивності, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, тривалості періоду з дня вчинення протиправних дій відповідачем ОСОБА_3 суд оцінює розмір спричиненої моральної шкоди в сумі 50000 гривень та вважає, що з урахуванням обставин пошкодження здоровя потерпілої та наданих доказів на підтвердження спричиненої моральної шкоди, виваженості, розумності та справедливості саме така сума буде необхідною та достатньою адекватною компенсацією спричиненої моральної шкоди та буде відповідати глибині та тривалості спричинених моральних страждань, при цьому суд враховує, що частина доводів позивача про розмір спричиненої моральної шкоди зводиться до понесених ними матеріальних витрат на лікування потерпілої внаслідок ДТП, що є самостійним предметом спор і не розглядається у даній справі. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3, як з винної в скоєнні ДТП особи, який свою вину у вчиненні ДТП не заперечував, будь-яких клопотань щодо витребування судом додаткових доказів та призначення експертизи не заявляв, в тому числі і щодо встановлення розміру моральної шкоди, необхідно стягнути на користь позивача компенсацію спричиненої моральної шкоди в розмірі 47 450 гривень, а в задоволені іншої частини позову до нього необхідно відмовити.

В той же час, 2550 гривень моральної шкоди необхідно стягнути за судовим рішенням з відповідача ПрАТ Страхова компанія Провідна, оскільки між ОСОБА_7 (власником автомобіля) та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на підставі Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладений поліс обовязкового страхування №АС/4747825 від 08 вересня 2011 року, а забезпеченим транспортним засобом згідно вказаного полісу є автомобіль НОМЕР_3 (а.с.44, 132), яким і керував відповідач ОСОБА_3 в момент ДТП (а.с.11-12).

За даним страховим полісом встановлено ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, в розмірі 100 000 гривень, а за шкоду, заподіяну майну - 500 000 гривень (а.с.44,132).

Відповідно до ст.ст.979-982 ЦК України за договором страхування одна особа (страховик) зобовязується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначені у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, при цьому договір страхування укладається в письмовій формі, в тому числі може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Предметом договору страхування можуть бути в тому числі і відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності - п.3 ч.1 ст.980 ЦК України).

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної чи юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування), при цьому до відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства, а одним із таких актів цивільного законодавства є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції яка була чинною на період укладення страхового полісу та на момент ДТП, відповідно до п.1.3 ст.1, ст.6 якого потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоровю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використання транспортного засобу, а страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, застрахованої за цим договором.

Положеннями п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до ліміту відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 26-1 даного Закону, в редакції на день розгляду справи судом, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, розмір якої встановлено п. 9.3 ст. 9 цього Закону на рівні 100 000 гривень. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

В той же час, згідно положень п.9.3 Закону (у редакції, чинній на день укладення страхового полісу та вчинення ДТП) обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 51 000 гривень на одного потерпілого, а розмір моральної шкоди обмежений сумою не більше 5% ліміту, визначеного п.9.3 Закону, тобто в розмірі 2550 гривень, при цьому суд враховує ліміт відповідальності, встановлений законом, а не зазначений в полісі обовязкового страхування №АС/4747825 від 08 вересня 2011 року (а.юс.44,132), оскільки ці положення суперечать спеціальному Закону, яким визначено розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню страховиком та який обмежений сумою не більше 5% ліміту, визначеного п.9.3 Закону, а не лімітом відповідальності страховика, визначеного полісом обовязкового страхування.

Згідно наданих суду відповідачем ПрАТ СК «Провідна» матеріалів справи про виплату страхового відшкодування неповнолітній ОСОБА_2, за заявою представника неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 їй було здійснено часткове відшкодування матеріальної шкоди, в той же час спричинена внаслідок пошкодження здоровя моральна шкода за заявою представника потерпілої (а.с.200), відшкодована в межах визначеного ліміту відповідальності не була (а.с.133-195).

Страховиком за полісом №АА/4747825 по відношенню до транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF» державний номер НОМЕР_6, що був дійсним на 26 лютого 2012 року, тобто момент ДТП (а.с.132), є відповідач ПАТ СК «Провідна», а тому саме з нього необхідно стягнути 2550 гривень моральної шкоди на користь позивача в межах встановленого ліміту відповідальності страховика.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим з відповідачів ОСОБА_3, ПАТ СК «Провідна» необхідно стягнути понесені позивачем при зверненні з позовом до суду витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 58, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.22, 23, 979, 980, 982, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.128 Кримінально-процесуального кодексу України, п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна про стягнення моральної шкоди, спричиненої злочином, задовольнити частково.

Стягнути зі приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна на користь ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 2550 (дві тисячі пятсот пятдесят) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 47450 (сорок сім тисяч чотириста пятдесят ) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позову про стягнення моральної шкоди, спричиненої злочином, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна на користь ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі по 121 (сто двадцять одна гривня) 80 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 17 червня 2015 року.

Головуючий: суддя