АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/4800/14 Головуючий 1 інстанції - Міндарьова М.Ю.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.

суддів: - Коваленко І.П.,. Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 березня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Золоті Ворота» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

встановила:

09 грудня 2013 року Публичне акціонерне товариство (далі ПАТ) "Банк Золоті ворота" звернулось до суду з зазначеним позовом.

Позивач просив стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 7985, 54 гривень.

Посилався на те, що між позивачем та ОСОБА_3 24 січня 2008 року було укладено Договір №36 про надання споживчого кредиту. За умовами Договору Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 6000 гривень зі сплатою процентів, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань відповідно до умов п.1.1 кредитного Договору.

У забезпечення зобов'язань за кредитним Договором того ж дня між Банком та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки №36/1, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед Кредитором у повному обсязі за порушення ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним Договором.

Протягом дії кредитного Договору відповідачі неодноразово порушували його умови - не повертали суму кредиту та не сплачували нараховані відсотки у встановленому Договором порядку.

Внаслідок невиконання договірних зобов'язань утворилась заборгованість у загальному розмірі 5944,75 гривень, яка була стягнута з відповідачів на користь позивача за рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова.

За наслідками проведення виконавчих дій з примусового стягнення заборгованості, на рахунок позивача надійшли кошти в загальному розмірі 4300,66 гривень, з яких у рахунок погашення простроченого кредиту - 2879,41 гривень; у рахунок погашення прострочених відсотків - 827,25 гривень; у рахунок погашення простроченої комісії - 594 гривень.

Оскільки кредитний Договір на теперешній час є діючим, а зобов'язання за Договором залишилось не виконаним, у період з 01 червня 2009 року по 08 листопада 2013 року утворилась нова заборгованість у розмірі 7895,54 гривні, з яких - 5431,34 гривня сума прострочених відсотків та 2554,20 гривні сума простроченої комісії.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13 березня 2014 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилаються на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав письмову заяву про розгляд справи у відсутність свого представника.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

24 січня 2008 року між АКБ «Золоті ворота» та ОСОБА_3 було укладено Договір №36 про надання споживчого кредиту. За умовами Договору Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 6000 гривень зі сплатою процентів, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань відповідно до умов п.1.1 кредитного Договору.

У забезпечення зобов'язань за кредитним Договором того ж дня між Банком та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки №36/1, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед Кредитором у повному обсязі за порушення ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним Договором.

На виконання кредитного Договору ОСОБА_3 добровільно було внесено 3591,81 гривня (а.с.13).

Судовим розглядом також встановлено, підтверджено письмовими доказами, що у зв'язку з невиконанням Позичальником та Поручителем взятих на себе зобов'язань, за позовом АКБ «Золоті ворота» 29 січня 2010 року Червонозаводським районним судом м.Харкова було ухвалене ріщення про задоволення позову та з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 солідарно на користь Банку була стягнута заборгованість за кредитним Договором №36 та Договором поруки №36/1 від 24 січня 2008 року у розмірі 5944,75 гривень і судові витрати в сумі 309,45 гривень, а всього стягнуто 6254,20 гривень (а.с.77).

При цьому, з наданих позивачем доказів вбачається, що звертаючись до суду з позовом у червні 2009 року, Банк скористався передбаченим п.п.3.3.1, 3.2.4 кредитного Договору правом на дострокове повернення кредиту і сплати процентів, неустойки та відшкождування інших збитків, заподіяних неналежним виконанням зобов'язання, незалежно від настання строку виконання зобов'язання (а.с.74 зв.).

На виконання цього рішення, на рахунок позивача надійшли кошти в загальному розмірі 4 300,66 гривень, з яких у рахунок погашення простроченого кредиту - 2 879,41 гривень; у рахунок погашення прострочених відсотків - 827,25 гривень; у рахунок погашення простроченої комісії - 594 гривень (а.с.13).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконали умови Договорів кредиту та поруки щодо своєчасного повернення суми кредиту, а тому вимоги Банку є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Такий висновок не можна визнати законним та обгрутованим.

Що стосується позовних вимг до поручителя ОСОБА_4, то такі задоволенню не підлягають, оскільки його зобов'язання за договором поруки припинилися.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53 цс14).

Убачається, що згідно умов кредитного Договору кінцевий термін повернення кредиту - 22 січня 2010 року. За умовами Договору поруки він діє до моменту припинення поруки з підстав, передбаченим чинним законодавством України (а.с.6-8).

Як встановлено вище Банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного Договору, використав своє право достроково стягнути з Позичальника та Поручителя заборгованість за кредитним Договором, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку всієї суми кредиту й пов'язаних платежів і 29 січня 2010 року судовим рішенням цей позов було задоволено.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_4 вважається припиненою.

Натомість суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув та помилково дійшов висновку про солідарне стягнення заборгованості з Поручителя.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як зазначено вище, рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29 січня 2010 року було задоволено позов АКБ «Золоті ворота» та з відповідачів на користь Банку солідарно стягнута заборгованість за кредитним Договором №36 та Договором поруки №36/1 від 24 січня 2008 року. Рішення набрало чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, 29 січня 2010 року Червонозаводським районним судом м.Харкова з відповідачів на користь АКБ «Золоті ворота» була солідарно стягнута заборгованість за кредитним Договором №36 та Договором поруки №36/1 від 24 січня 2008 року. Попри те, у даному позові Банк визначив розмір заборгованості без урахування того факту, що вся кредитна заборгованість була вже стягнута.

Тоді як, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України Банк не заявляв, а відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу у межах позовних вимог.

За таких обставин судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення нової заборгованості за кредитним Договором у вигляді прострочених відсотків та простроченої комісії.

Оскільки при ухвалені оскаржуванного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ч. 1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 березня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Банк Золоті Ворота» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: