У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_2, треті особи: публічного акціонерного товариства «Промбуд-2», державного підприємства «Промжилсервіс-2», про визнання ордеру недійсним, усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Харківська міська рада, виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_2, треті особи: публічного акціонерного товариства «Промбуд-2», про визнання ордеру дійсним та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він отримав житлову кімнату у гуртожитку в користування у 1987 році та постійно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Після виключення будинку АДРЕСА_1 з числа гуртожитків, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 232/9 від 11 липня 2006 року за позивачем було закріплено одну кімнату житловою площею 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 та відкрито особовий рахунок.

Позивач за даною адресою постійно зареєстрований та проживає, іншого житла не має. За місцем проживання отримував медичну допомогу, отримує поштову кореспонденцію. ОСОБА_1 має будівельну спеціальність і працює на будівництві часто за межами міста і може бути відсутній за місцем проживання протягом трьох-чотирьох місяців поспіль, і тимчасово проживати за місцем роботи доки не виконає умови замовлення.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2011 року ОСОБА_1 був визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Про існування даного рішення позивач дізнався коли повернувся з чергового відрядження, отримавши довідку з місця проживання в ДП «Промжитлосервіс-2» він звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд вказаного заочного рішення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2013 року, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2011 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено.

Після ухвалення даного рішення судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 з'ясував, що його кімнату самовільно зайняла родина ОСОБА_2, які мешкали в сусідніх кімнатах. Вони отримали ордер на вказану квартиру, змінили замки, ключів йому не дали та перешкоджають у користуванні своїм житлом.

Вважав, що виданий 15 травня 2013 року ордер на житлове приміщення № 148935, на підставі рішення виконкому Харківської міської ради від 24 квітня 2013 року № 269, є недійсним, оскільки такий ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення. Кімнату житловою площею 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 не можна вважати вільною, оскільки відносно права користування нею був спір між сторонами, який на цей час вирішено на користь позивача.

З урахуванням наведеного, просив суд визнати ордер № 148935, виданий 15 травня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 на вселення у спірну кімнату житловою площею 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 недійсним в частині надання у користування цієї кімнати; визнати рішення виконкому Харківської міської ради № 269 від 24 квітня 2013 року, на підставі якого виданий ордер № 148935 на вселення у спірну кімнату житловою площею 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 недійсним в частині надання у користування цієї кімнати ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у праві користування ним кімнатою житловою площею 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1, та звільнити дану кімнату; вселити його у вказану кімнату; зобов'язати виконком Харківської міської ради видати йому ордер на вказану квартиру.

Не погодившись із указаним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов, в якому просила суд визнати ордер № 148935, виданий 15 травня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 на вселення у спірну кімнату житловою площею 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1, виданим на законних підставах та дійсним, а також визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловою площею - кімнатою розміром 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що вона з родиною перебувала на квартирному обліку у пільговій черзі на житло. За вказаною вище адресою вона з родиною із 5 осіб зареєстрована та постійно мешкає з 1991 року, та до 15 травня 2013 року займала дві кімнати загальним розміром 23,8 кв. м, та потребувала поліпшення житлових умов, оскільки відповідно до медичного висновку, її донька не може проживати у комунальній квартирі та в одній кімнаті з іншими членами родини по медичним показникам, а також чоловік позивача є інвалідом 2 групи.

Оскільки, на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2011 року ОСОБА_1 втратив право користування житловим приміщенням, останнього було виселено та знято з реєстраційного обліку, а зазначена кімната була вільною, ОСОБА_2 вважає, що ордер на житлове приміщення площею 23,8-16,9 кв. м, яке складається з 3-х кімнат в ізольованій квартирі будинку АДРЕСА_1 видано без порушення норм чинного законодавства.

Крім того, протягом тривалого часу, з 2006 року по 15 травня 2013 року в цій кімнаті ОСОБА_1 не проживав. Комунальні послуги не сплачував.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 просила задовольнити її позов, а у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмолено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні частково.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою розміром 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ордер № 148935, виданий 15 травня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 на вселення у спірну кімнату житловою площею 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 недійсним в частині надання у користування цієї кімнати.

Визнано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 269 від 24 квітня 2013 року, на підставі якого виданий ордер № 148935 на вселення у спірну кімнату житловою площею 16,9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 недійсним в частині надання у користування цієї кімнати ОСОБА_2

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у праві користування ОСОБА_1 кімнатою житловою площею 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1, та звільнити дану кімнату.

Вселено ОСОБА_1 у кімнату житловою площею 16,9 кв. м в квартирі АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що на час видачі оспорюваного ордеру кімната була вільною, так як за рішенням суду, яке на той час було чинним, ОСОБА_1 було визнано таким, що втратив право користування на спірну кімнату.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 і частково задовольняючи позовні ОСОБА_1 про визнання ордеру недійсним, усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, апеляційний суд правильно виходив з того, що рішення суду, на підставі якого первісного позивача було визнано таким, що втратив право користування спірною кімнатою, скасовано, а тому обставини, які встановлені цим рішенням також втратили чинність, з огляду на що не можна вважати, що оспорюваний ордер було видано на вільне житло.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2124/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки апеляційним судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2124/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова