УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеням,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1, та зняти її з реєстрації.

На обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що їй та її матері ОСОБА_6, яка померла 02 вересня 2012 року, належить по Ѕ частини житлового будинку, розташованого за вказаною вище адресою.

Вказала, що відповідачка у спірному будинку не проживає більше шести місяців, не оплачує за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання її такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 липня 2013 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1, та такою, що підлягає зняттю з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 липня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 2 статті 337 ЦПК України визначено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що відповідачка не проживає за місцем реєстрації понад встановлені ч. 2 ст. 405 ЦК України строки без поважних причин, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться по АДРЕСА_1 та Ѕ частина якого належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи заочне рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із наявності договору найму житлового приміщення, укладеного 23 червня 2009 року між колишнім співвласником спірного будинку ОСОБА_6 та відповідачкою, який підписаний співвласником - позивачкою ОСОБА_4, а також врахував, що за життя ОСОБА_6 не заявляла будь-яких вимог до ОСОБА_5 щодо права користування житловим приміщенням, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України підстав для визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування спірним житлом.

Доводи касаційної скарги стосовно передчасності висновків апеляційного суду про належність ОСОБА_5 ј частини спірного будинку, не впливають на юридичну природу правовідносин та на правильність вирішення спору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська