Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Журавель В.І.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Хмельницької області, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

25 березня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, шляхом знесення самочинно побудованих ОСОБА_4 на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_1 нежитлової будівлі сараю для утримання худоби, двох септиків, вигрібної ями, майданчику для компосту, гноєсховища, дворової вбиральні, металевого навісу над парканом, посилаючись на те, що 05 вересня 2009 року відповідач збудував та облаштував на своїй земельній ділянці септик на відстані 3 м від належного ОСОБА_3 житлового будинку, а інший септик на відстані 14 м від колодязю питної води, а також спорудив вуличний туалет та гноєсховище. Зазначені об'єкти розташовані зовсім близько від житлового будинку і колодязю питною води, спричиняють неприємний запах, отруйні стоки попадають до водного шару ґрунту колодязя, в результаті чого вода стає непридатною для споживання. Крім цього, з порушенням ДБН та санітарних правил на відстані 1,17 м від стіни будинку позивача спорудив господарське приміщення сараю, в якому розводить худобу та птицю, а поряд із сараєм - гноєсховище. На неодноразові звернення позивача, ніяких дій з боку ОСОБА_4 вжито не було. З огляду на викладене, відповідно до статей 376 <nau://ukr/435-15|st376>, 391 ЦК України <nau://ukr/435-15|st391> позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2014 року позов задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належним йому домоволодінням по АДРЕСА_2 шляхом знесення септика, що розташований на території Хмельницької міської ради навпроти домоволодіння по АДРЕСА_1, належного ОСОБА_4, та дворової вбиральні «Г», що знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_4 по АДРЕСА_1. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позову про усунення перешкод ОСОБА_3 в користуванні належним йому домоволодінням по АДРЕСА_2 шляхом знесення септика та дворової вбиральні належних ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. Скасовано рішення суду першої інстанції також в частині розподілу судових витрат. У решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено невідповідність санітарно-гігієнічним вимогам септика, який розташований на території Хмельницької міської ради напроти домоволодіння АДРЕСА_1 й дворової вбиральні, які були встановлені ОСОБА_4, та створюють перешкоди у належному користуванні позивачем домоволодінням та криницею, вода у якій є не приданою для пиття, а лише для технічного використання. Правові підстави для знесення інших споруд відсутні, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалюючи в цій частині рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що якість питної води у криниці погіршилася внаслідок розміщення ОСОБА_4 дворової вбиральні та септика. Враховуючи зазначене, вимоги про знесення вказаних об'єктів не ґрунтуються на нормі закону.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Установлено, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння по АДРЕСА_2, а ОСОБА_4 належить на праві власності домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 14, 32).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 08 серпня 2014 року встановлено, що згідно фактичних відстаней між будівлями та спорудами на земельних ділянках АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 встановлено невідповідність вимогам нормативних документів: септика № 1, а саме, мінімальна відстань від септика до колодязя складає 16,24 м, а згідно санітарно-гігієнічних вимог повинна становити 40 м; дворової вбиральні, а саме, мінімальна відстань від вбиральні (вигрібної ями) до житлового будинку по АДРЕСА_2 складає 10,75 м, а згідно санітарно-гігієнічних вимог повинна становити 15 м; сараю «З» в частині утримання свійських тварин, а саме, мінімальна відстань від сараю для утримання худоби до житлового будинку по АДРЕСА_2 складає 13,29 м, а згідно санітарно-гігієнічних вимог повинна становити 15 м. Розташування септика № 2, компостного майданчику, металевого піднавісу, відповідає вимогам нормативно-правових документів (а.с. 56 - 79).

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 22 лютого 2007 року було надано дозвіл громадянам на видачу архітектурно-планувальних завдань на побудовані без дозволу виконавчого комітету житлові, допоміжні приміщення, переобладнані приміщення в будинках та гаражі в гаражних масивах, господарські споруди, зокрема і ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 на самовільно прибудовані житлові, допоміжні приміщення до будинку, побудовані господарські споруди з літньою кухнею, гараж в тому числі і на сарай літер «З», який в подальшому було внесено до відомостей про складові частини об'єкта нерухомого майна, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди (ч. 1 ст. 50 Конституції України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об'єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об'єктів зобов'язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 303, 316 ЦПК України зазначених вимог закону не враховував та не надав оцінки встановленим порушенням відповідачем санітарних норм; не надав належної правової оцінки висновку судової будівельно-технічної експертизи, листу управління архітектури та містобудування департаменту архітектури містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 08 листопада 2013 року щодо недотримання мінімальної відстані від спірних споруд до криниці та житлового будинку позивача, висновку санітарно-мікробіологічного дослідження криничної води № 1093 та протоколу № 518 дослідження питної води від 12 листопада 2014 року щодо якості питної води в криниці біля якої розташовані спірні споруди. Таким чином, апеляційний суд не навів обґрунтування своїх висновків та не встановив всі обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, в зв'язку із чим, фактично залишив спір невирішеним.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що права позивача не порушені, при цьому судом не було з'ясовано чи відповідає технічним нормам розміщення допоміжних приміщень на земельній ділянці відповідача щодо мінімальної відстані від встановленої межі землекористування.

Крім того, при новому розгляді справи апеляційному суду слід перевірити обставини, встановлені у висновку судової експертизи щодо недотримання мінімальної відстані згідно санітарно-гігієнічних вимог від сараю для утримання худоби до житлового будинку по АДРЕСА_2 (замість встановленої норми 15 м, відстань 13,29 м).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, а судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська