Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Пустовіт О.Г.

при секретарі: Гарасюта Л.К.

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3 звернувся до суду з позов про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в звязку з ушкодженням здоров'я. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що пропрацював в ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступником являється ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») в період з 05.05.2004 року в шахті ім. «Орджонікідзе» по професії черговим слюсарем з ремонту устаткування 5 розряду, підземним дорожньо-колійним робітником, 24.10.2013 року звільнений з підприємства в звязку з виходом на пенсію.

09 липня 2013 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 1227) йому встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія шийна і попереково крижова на фоні спондилоартрозу з вираженими статико динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейроваскулярним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом першого-другого ступеню, остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів першого-другого ступеню, помірною гіпотрофією мязів плечового поясу. Висновком медико-соціальною експертною комісією (серія АБ № 0005672) первинно 27.05.2014 року йому встановлено 25 % втрати професійної працездатності, наступний переогляд 01.05.2015 року. Зазначає, що саме з вини підприємства відповідача, він втратив здоровя, працездатність, змушений переносить хронічні фізичні болі, а звідси і моральні переживання, скаржиться на ниючий біль в попереково-крижовому відділі хребта з віддачею в ноги, переважно ліву, на періодичний біль в шийному відділі хребта та лопатковій ділянці, гострий біль в хребті, має утруднену ходу, біль та обмеження рухів у ліктьових та плечових, колінних суглобах, відчуває постійне оніміння рук. Не має змоги нормально ходити, сидіти, рухатися, оскільки кожен рух характеризується гострими болями в спині, в суглобах, цей постійний дискомфорт змушує його повністю припинити активну діяльність в усіх сферах свого життя. В звязку з болями в попереку не має змоги ходити, сидіти, відчуває гострі болі в тазовому відділі. Має проблеми з ходою, не має змоги фізично підійматися по сходам. Взвязку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача - публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь 243 000,00 гривень.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, підтримав заявлені позовні вимоги, при цьому посилався на обставини, вказані в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Зазначив, що у звязку з професійним захворюванням, втратою працездатності, його довіритель зазнає фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 в розмірі 243 000,00 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, зазначив, що ОСОБА_3 свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань.

Крім того, до суду, через канцелярію, представником відповідача публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», надано заперечення проти позову, в яких представник вважає позов незаконним та необґрунтованим, просить у задоволенні позову відмовити. Вважає, що ОСОБА_3 не надав доказів у чому полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності. Також Позивач не довів причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПАТ «ЦГЗК» з фактом втрати працездатності позивачем. Крім того, вважає, що органи санітарно-епідеміологічної служби та Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання не мають повноваження встановлювати наявність або відсутність порушення зазначених норм, а висновок комісії, зазначений у п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.03.14р., зроблений з перевищенням повноважень, передбачених чинним законодавством України. Крім того, вважає, що позивачем взагалі не враховано те, що відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 27.12.2001р. № 528, наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається та вони характеризуються такими рівнями шкідливості виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого. Відповідач забезпечував Позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства.

Також в обґрунтування своєї позиції представник ПАТ «ЦГЗК» посилається на ті обставини, що укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Таким чином, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, а тому не може нести відповідальності у вигляді моральної шкоди. Вважає, що в отримані ОСОБА_3 професійного захворювання та так званих «моральних страждань» відбулося з його вини, оскільки він мав право розірвати трудовий договір за власним бажанням. За роки праці у шкідливих умовах Позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував важку роботу, що і призвело до значної втрати його здоров'я.

Відповідач ПАТ «ЦГЗК» вважає, що положення ст. 237-1 КЗпП України, не поширюються на правовідносини осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності та господарювання, і, які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які призвели до втрати працездатності.

Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_3, він пропрацював в період з 1985р. по 1995 р. в шахті «Першотравнева - 1», з 01.01.1985р. по 11.12.1997р. в шахті «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», пропрацював в ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступником являється ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») в період з 05.05.2004 року в шахті ім. «Орджонікідзе» по професії черговим слюсарем з ремонту устаткування 5 розряду, підземним дорожньо-колійним робітником, 24.10.2013 року звільнений з підприємства в звязку з виходом на пенсію.

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складений від 28.03.2014 року, комісією з представників керівництва ПАТ «ЦГЗК», Українського НДІ, страхового експерту Фонду соціального страхування, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких ОСОБА_3 отримав професійне захворювання, саме працюючи на підприємстві Відповідача в умовах перевищення гранично допустимих показників в декілька раз, в пункті 17 Акту…встановлено причину отримання професійного захворювання Позивачем, а саме перевищення на робочому місці гранично допустимих показників - маса вантажу, яка підіймалася та переміщувалася вручну 40 кг при нормі 30 кг, робоча поза, у нахиленому положенні більше 30% при допустимих 25%, нахили корпусу за зміну 200 разів при допустимих 100. В пункті 19 вказано зазначено, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» встановити не можливо, в звязку з тривалою роботою на підприємстві.

Висновком медико-соціально експертною комісією ОСОБА_3 первинно 27.05.2014 року встановлено 25 % втрати професійної працездатності. Наступний переогляд 01.05.2015 року. Встановлені противопоказання: пил, переохолодження, важка праця, вимушена поза.

Відповідно медичних довідок ОСОБА_3 в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в 14-й міській лікарні та в Інституту промислової медицини. 04.02.2014 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 251) встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія шийна і попереково крижова на фоні спондилоартрозу з вираженими статико динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейроваскулярним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом першого другого ступеню, остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів першого другого ступеню, помірною гіпотрофією мязів плечового поясу. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів, прийом медикаментів,щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії профілакторії, санаторне - курортне лікування.

Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що ОСОБА_3 був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійного захворювання позивачем, перевищували гранично - допустимі концентрації, невідповідність показників фізичного навантаження нормативам та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання.

Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством відповідача у встановленому законодавством порядку.

На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним Відповідачем по справі є ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди виникли в травні 2014 року при визначенні МСЕК ОСОБА_3 стійкої втрати професійної працездатності, тобто в період, коли було скасовано ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Суд зазначає, що припинення дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України.

Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»- повинен виплатити ОСОБА_3 моральну шкоду, так як відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Що стосується доводів представників ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про те, що ОСОБА_3 не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування.

Крім того, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин.

З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення ОСОБА_3 моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П - 4 від 28.03.2014 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого.

У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю ОСОБА_3 була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 25%, переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час ОСОБА_3 зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_3 шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ«Центральний гірничо збагачувальний комбінат» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у ОСОБА_3 негативних наслідків - втрати професійної працездатності на 25 відсотків, а звідси і моральні переживання. Також суд, взяв до уваги та врахував вину іншого підприємства, на якому працював ОСОБА_3 в шкідливих умовах з перевищенням показників праці

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках.

Однак, суд вважає, що заявлені вимоги позивача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача ПАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" у відшкодування моральної шкоди 243 000,00 гривень є завищеними, тому, на думку суду, з відповідача ПАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" необхідно стягнути на користь позивача суму еквіваленту відсотку втрати працездатності з урахуванням мінімальної заробітної плати, а саме у сумі 10 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р., ст.ст. 10, 11, 27, 60,88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 23. 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_3 10 000 гривень 00 копійок за спричинену моральну шкоду, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт