У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Амеліна В.І,, Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Металкомпані Л», ОСОБА_5 про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Металкомпані Л» на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 4 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року і за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до ТОВ «Металкомпані Л» з позовом, який неодноразово уточнював, і остаточно просив стягнути заборгованість із заробітної плати за період з 1 березня 2011 року по 1 серпня 2013 року в сумі 30 925,80 грн, компенсацію за невикористану відпустку за цей період в сумі 2 000 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 серпня 2013 року по 28 лютого 2014 року, відшкодувати заподіяну відповідачем моральну шкоду у сумі 6 000 грн; просив зобов'язати ТОВ «Металкомпані Л» здійснити щомісячний розрахунок страхових платежів із заробітної плати за період з 1 березня 2011 року по 1 серпня 2013 року та перерахувати їх до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 4 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Металкомпані Л» на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати в сумі 30 925,80 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2 000 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9 966 грн та 6 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 4 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Металкомпані Л» на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати в сумі 16 625,29 грн, 1 319,75 грн компенсації за невикористану відпустку, 15 540,96 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року в частині визначеня суми заборгованості із заробітної плати та суми коштів, що стягненні на відшкодування моральної шкоди, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, стягнувши 33 461,33 грн та 3 000 грн відповідно. Свою вимогу мотивує порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ТОВ «Металкомпані Л» просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 4 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права; просить застосувати до позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позовну давність та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що з 1 березня 2007 року (наказ № 4/1-4 від 1 лютого 2007 року) по 1 серпня 2013 року (наказ № 1 к від 1 серпня 2013 року) ОСОБА_4 працював у ТОВ «Металкомпані Л» водієм.

При звільнені з позивачем не було проведено остаточного розрахунку і такі обставини відповідач не заперечує.

За розрахунком позивача, заборгованість із заробітної плати за період з 1 березня 2011 року по 1 серпня 2013 року становить 30 925,80 грн.

Довідку про розмір заборгованості позивачеві із заробітної плати, довідку про розмір компенсації за невикористану ним відпустку, довідку про його середньоденну заробітну плату ТОВ «Металкомпані Л» суду не надало.

За повідомленням Дзержинської ОДПІ, ОСОБА_4 за період з січня 2012 року по червень 2012 року нараховано заробітну плату в розмірі 7 918,51 грн; з липня 2012 року підприємство фінансово-господарської діяльності не веде.

Територіальна державна інспекція з питань праці у Дніпропетровській області повідомила, що сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_4 становить 16 625,29 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач визнав факт невиплати позивачу заборгованості із заробітної плати в сумі 6 135 грн; доказів на спростування відомостей наданих Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області, не надав.

Матеріали справи містять відомості Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про доходи ОСОБА_4, за якими останньому у січні 2011 року нараховано 3 673,40 грн, але не виплачено; у лютому 2011 року нараховано 3 745,76 грн, виплачено 2 062,77 грн; у березні 2011 року нараховано 3 563,04 грн та виплачено 1 209,60 грн; у квітні 2011 року нараховано та не виплачено 3 680,40 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з розрахунку, наданого позивачем, оскільки відповідач не спростував такий розрахунок. Встановивши, що при звільненні з позивачем не було проведено розрахунок, суд першої інстанції застосував положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України. Крім того, вважав доведеним позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з повідомлення Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області про нарахування і невиплату позивачеві з січня 2012 року по червень 2012 року 16 625 грн. Даних про те, що йому було нараховано заробітну плату за іншій період, немає. Саме виходячи з нарахованої, але не виплаченої суми, апеляційний суд визначив розмір компенсації за невикористану відпустку, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Посилаючись на засади розумності та справедливості, апеляційний суд зменшив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, до 1 000 грн.

Такі висновки є правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st94> заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки підприємство не повідомило про розмір нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, апеляційний суд обґрунтовано виходив із суми заборгованості, визначеної Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Металкомпані Л» про те, що ОСОБА_4 пропустив строк звернення до суду з позовом та необхідність застосування норм ЦК України щодо позовної давності, безпідставні, оскільки спірні правовідносини врегульовані трудовим законодавством. Крім цього, у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-159цс13 на підставі аналізу ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 <nau://ukrp710-12> зроблено висновок про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Встановивши, що у день звільнення позивач працював, проте відповідач розрахунку з ним не провів, апеляційний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Розрахунок з позивачем не проведений і на час розгляду справи в суді.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 є безпідставними і спростовуються доказами, дослідженими і оціненими судом апеляційної інстанції, з додержанням вимог цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевірка матеріалів справи та доводів касаційних скарг дає підстави для висновку, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції не було порушено норми матеріального та процесуального права, доводи касаційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з результатами оцінки доказів, відображеними у рішенні, тому колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційних скарг.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 і касаційну скаргу ТОВ «Металкомпані Л» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук