Справа № 338/285/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1488/2015
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи на стороні позивача Старобогородчанська сільська рада про зобов'язання вчинення дій, - за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богородчанського районного суду від 25 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 23.06.2009 року. Рішенням Старобогородчанської сільської ради №109 від 10.11.2011 року йому надано дозвіл на перебудову житлового будинку на вказаній ділянці, на підставі чого районна архітектура виготовила будівельний паспорт. Заїзд до земельної ділянки шириною 3 м, який проходить між господарством ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зазначений в будівельному паспорті, інший заїзд відсутній. Вважає, що його право користування заїздом до земельної ділянки порушено діями відповідача, яка встановила самовільну огорожу на вказаному заїзді. Просив зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні належній йому на праві власності земельною ділянкою, шляхом знесення огорожі, яка розташована на заїзді до неї та привести ширину дороги до ширини 3 метрів.

Рішенням Богородчанського районного суду від 25.05.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні огорожею до належної ОСОБА_2 на праві власності земельної ділянки, яка розташована до господарства по вул. Ковпака,3 в с. Старі Богородчани шляхом знесення огорожі (штахетника та бетонної плити) на заїзді до його земельної ділянки, привівши ширину дороги до трьох метрів.

Вважаючи рішення суду незаконним та необгрунтованим через неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не взяв до уваги її докази відносно того, що Старобогородчанська сільська рада допустила помилку при перенесенні земельних ділянок з облікових книг колгоспу «Радянська Україна» в облікові погосподарські книги земельних ділянок Старобогородчанської сільської ради. Так, з архівного витягу від 24.11.2014 року значиться, що згідно протоколу №2 зборів уповноважених колгоспу «Радянська Україна» від 24.04.1988 року ОСОБА_4 було виділено з земельної ділянки ОСОБА_8 земельну ділянку - 0,02 га подвір'я, категорія якого тотожна призначенню земельної ділянки під будівництво. Земельна ділянка ОСОБА_8 це спірний проїзд. Вказує, що згідно довідки сільської ради від 20.03.015 року їй належить земельна ділянка під будівництво у розмірі 0,08 га, однак мало би належати 0,10 га, враховуючи 0,02 га земельну ділянку ОСОБА_8, яка була виділена у 1989 році.

Суд першої інстанції посилається тільки на покази свідків з сторони позивача, проте не враховував твердження свідків зі сторони відповідача, які підтвердили, що через земельну ділянку ОСОБА_8 ніколи не було дороги.

Також суд не звернув увагу, що на земельній ділянці позивача та земельній ділянці ОСОБА_8 ще з 1961 року встановлені дві електричні підпори, що також вказує на відсутність заїзду.

На картографічних матеріалах с. Старі Богродчани Вінницької геологорозвідувальної експедиції у 1995 році не позначено спірного заїзду.

Суд не дослідив, на якій підставі була виділена земельна ділянка під заїзд. Вважає, що згідно ЗК України та ЗУ «Про місцеве самоврядування» заїзд повинен був бути встановлений окремим рішенням сільської ради.

Крім того, відповідач в судовому засіданні неодноразово наголошувала на тому, щоб створити комісію у складі осіб, в тому числі і представників Старобогороднанської сільської ради і скласти акт комісії, по якому були б зазначені правильні розміри земельних ділянок.

Просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доповідача, пояснення сторін, оцінивши зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оспорюване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право користування власністю ОСОБА_2 порушено протиправними діями відповідачки, то останню слід зобов'язати усунути негативні наслідки для власника земельної ділянки.

Такий висновок узгоджується з встановленими обставинами справи та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Відповідно до ч. 2 ст. вказаної статті власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, визнання прав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , ОСОБА_2 згідно державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 23.06.2009 року виданого на підставі рішення сесії депутатів Старобогородчанської сільської ради народних депутатів від 21.03.2008 року, належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1364 га. Суміжним землекористувачем позивача є ОСОБА_4, за якою згідно довідки Старобогородчанської сільської ради та копії по господарської книги рахується земельна ділянка площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку. На вказаній земельній ділянці знаходиться будинковолодіння, яке належить відповідачу на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності від 08.11.2004 року.

Згідно положень ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі загального користування населених пунктів, в тому числі проїзди.

Статтею 39 вказаного ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до вимог земельного законодавства матеріалами справи та показами свідків підтверджено факт існування заїзду, який відповідачем не спростовано.

Згідно з проектом забудови земельної ділянки ОСОБА_2 та на з чим погоджується сільська рада заїзд становить три метри та проходить між земельними ділянками громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_4

При виготовленні технічної документації на земельну ділянку позивача актом від 14.05.2008 року встановлювались та узгоджувались зовнішні межі земельної ділянки, всіма межівниками, в тому числі ОСОБА_4 Спірний заїзд в плані погодження меж земельної ділянки та в державному акті позивача визначений як заїзд та відноситься до земель сільської ради.

Факт вчинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні спільним заїздом стверджується актом земельної комісії Старобогородчанської сільської ради від 14.11.2014 року, в якому вказано, що спірний заїзд передбачений в матеріалах плану села та в матеріалах аерозйомки виготовленої Вінницькою експедицією в 1992 році - 1993 роках. ОСОБА_4 закрила заїзд до земельної ділянки ОСОБА_2 встановивши стаціонарний паркан з бетонних плит та штахетника (а.с.13). Рішенням Старобогородчанської сільської ради вирішено затвердити акт земельної комісії від 14.11.2014 року та зобов'язати ОСОБА_4 знести самовільно встановлений паркан, відновивши ширину заїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 на три мерти.

Посилання відповідача, що спірний заїзд переданий їй ще в 1988 році від ОСОБА_8, як подвір'я, не підтверджене належними засобами доказування, оскільки з архівного витягу протоколу №2 зборів уповноваженого колгоспу «Радянська Україна» від 24.04.1988 року (а.с.51) не зрозумілим є про яку саме земельну ділянку йдеться та її місце знаходження. Крім того, відновлення меж земельної ділянки в натурі відповідачкою не здійснювалось та не ставилось питання оформлення права власності та виготовлення технічної документації щодо належної їй земельної ділянки.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування заїзду спільного користування та здійснення відповідачем незаконних перешкод в користуванні майном ОСОБА_2 та що єдиним можливим способом усунення таких є знесення огорожі.

Зважаючи на вищенаведене, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості.

Тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Богородчанського районного суду від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк