Справа № 0308/2974/2012 Провадження № 22-ц/773/903/15 Головуючий у 1 інстанції: Лівандовська-Кочура Т.В.
Категорія: 27 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів Завидовської-Марчук О.Г., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.,

з участю: представника позивача Місюри І.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 22 березня 2012 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 22 березня 2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 52687,36 грн. та 526,87 грн. судового збору.

Ухвалою цього ж суду від 30.04.2015 року заяву відповідача про прегляд заочного рішення залишено без задовольнення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Покликається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не застосовано строки позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені в ній. Просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача Місюра І.В. апеляційну скаргу заперечила. Просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору №VOА0RX04306201 від 03 жовтня 2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_3 строковий кредит в розмірі 4235,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.10.2008 року. (а.с.4-7).

Станом на 06 січня 2012 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 52687,36 грн., з них: 4235,00 грн.- заборгованість за кредитом; 16707,43 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 2236,08грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом, 26523,74 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, а також штрафи, 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), 2485,11 грн.- штраф (процентна складова). (а.с.2).

Як вбачається із змісту ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідач ОСОБА_3 передбачені договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту і сплати нарахованих відсотків не виконувала з початку отримання даного кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконувала зобов'язання за вказаним договором, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Проте такі висновки зроблені судом без зясування всіх обставин, які мають значення для справи і без перевірки наданих сторонами доказів.

Із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення, оскільки на розгляд справи не зявився відповідач. Отримавши копію заочного рішення 26.01.2015 року відповідач подала заяву про перегляд даного заочного рішення, зазначивши, що позивачем порушенні строки позовної давності. 30.04.2015 року судом першої інстанції постановлено ухвалу про залишення даної заяви без розгляду так як відповідач не надала доказів в підтвердження своїх доводів.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду, оскільки позивачем пропущені всі можливі строки для звернення з позовом до суду, та застосувати строки позовної давності.

Судом встановлено, що з часу отримання даного кредиту, з 03 жовтня 2006 року, (придбання товару в кредит) відповідач не проводила будь-яких оплат. З 22 листопада 2013 року в порядку виконання даного заочного рішення із заробітної картки відповідача йдуть часткові відрахування в погашення даної заборгованості на підставі виконавчого листа, як ствердили в судовому засіданні представники сторін та вбачається з рахунку відповідача про рух коштів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із вимогами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю пять років (а.с. 7-9). Проте, Умови надання споживчого кредиту не містять підпису відповідача. Суд першої інстанції не звернув уваги, що в заяві позичальника відсутні вказівки щодо пятирічного строку позовної давності (а.с. 5 зворот). У звязку з цим такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 03.10.2006 року. А тому не можна враховувати пятирічний строк позовної давності.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_3 обовязків за кредитним договором не виконувала, а тому перебіг позовної давності повинен відраховуватись з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто з 03 листопада 2006 року.

Позивач звернувся з позовом до відповідача тільки 20 лютого 2012 року. Отже, трьохрічний строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про захист свого цивільного права закінчився 03 листопада 2011 року (строк сплати останнього чергового платежу).

Суд першої інстанції дану обставину, розглядаючи позов у відсутність відповідача та ухвалюючи заочне рішення не дослідив, а тому і питання застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з урахуванням факту пред'явлення позову у лютому 2012 року, не вирішував. Також суд не звернув уваги на вимогу відповідача про застосування строків позовної давності і у заяві про перегляд заочного рішення (а.с.30).

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом першої інстанції не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 218, 219, 213, 214 ЦПК України, на підставі ст.ст. 253, 256-259, 266, 267, 526, 536, 1054 ЦК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 22 березня 2012 року в даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: