АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5300/15 Головуючий 1 інстанції: Погасій О.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Сащенко І.С., Хорошевського О.М.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та про зобов'язання повернути неповнолітню дитину, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що з 13 лютого 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Створити справжню сім'ю вони не змогли.

В березні 2014 року відповідачка без попередження виїхала з спільного місця проживання на її батьківщину до Туркменістану РФ, забравши спільні речі та документи.

З часу виїзду ОСОБА_1 сімейні відносини між ними припинені.

Сім'я повністю розпалась, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам.

У березні 2014 року ОСОБА_1 при виїзді забрала з собою малолітнього сина.

Він шукав дружину з метою забрати до себе дитину, дзвонив до родичів та знайомих.

У серпні 2014 року ОСОБА_1 вийшла з ним на зв'язок та повідомила про знаходження дитини у Туркменістані.

Вважає, що місце проживання сина ОСОБА_4 може бути визначено з ним, оскільки з часу народження дитини він постійно був поряд, опікувався сином та приділяв всю свою увагу, проводив з ним увесь свій вільний час, приймав участь у його вихованні та утриманні.

Він з сином зареєстровані за спільною адресою, а ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою.

Він має змогу забезпечити дитині задовільні та комфортні умови для проживання, а також усе необхідне для дитини відповідного віку.

Просить розірвати шлюб з ОСОБА_1, зареєстрований 13 лютого 2010 року в відділі РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 180. та визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним.

У березні 2015 року ОСОБА_3 доповнив позов вимогою зобов'язати ОСОБА_1 повернути дитину за попереднім постійним місцем проживання дитини: АДРЕСА_1.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася.

Представник відповідача проти позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечував. В іншій частині проти позову заперечував, посилаючись на те, що малолітня дитина має жити разом з матір'ю, а відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо матеріального забезпечення сина.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надав заяву,в якій просив розглядати справу без їх представника.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 08 червня 2015 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 13 лютого 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 180, між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвано.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язано ОСОБА_1 повернути дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батькові ОСОБА_3 за попереднім постійним місцем проживання дитини: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду в частині визначення місця проживання дитини змінити, визначивши місце проживання дитини ОСОБА_4 - громадянина Росії, за місцем його проживання в АДРЕСА_2 разом з нею.

Зазначає, що ОСОБА_4 є громадянином Росії, а тому до правовідносин повинні застосовуватися норми міжнародного приватного права.

Зазначає, що ОСОБА_3 не проявляє ніякої турботи про дитину, не надає матеріальної допомоги.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 лютого 2010 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч.1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Сторони не заперечують, що шлюб між ними розпався.

Як зазначає позивач, у березні 2014 року відповідачка з дитиною пішла з квартири, де вони проживали і забрала з собою сина. Зараз дитина проживає в Туркменістані.

З наданих документів вбачається, що відповідачка є громадянкою Росіїї і Туркменістану.

Син ОСОБА_4, щодо якого існує спір, також є громадянином Росії, що підтверджується належним документом(а.с. 64-65).

З 26 травня 2014 року місце проживання дитини зареєстровано в м. Балканобад Туркменістану у діда та баби(батьків матері).

При цьому сам позивач не заперечує, що дитина дійсно фактично з березня 2014 року проживає там і будь-яких доказів на спростування цієї інформації не надав.

На час звернення у жовтні 2014 року з позовом до суду ці обставини існували.

Згідно ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти.

Відповідно до ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки позивачем заявлено позов відносно визначення місця проживання дитини, яка постійно проживає в іншій країні і є громадянином іншої держави, то у відповідності до вимог ст. 32 Конвенції він має звертатися до компетентного суду тієї держави, де живе дитина.

Що стосується вимог про зобов'язання ОСОБА_1 повернути дитину з іншої країни, то воно є похідним від вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

За таких обставин рішення суду в частині визначення місця проживання дитини та зобов'язання її повернути підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду не оскаржується і не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 червня 2015 року - у частині розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - залишити без зміни.

В іншій частині рішення суду скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та зобов'язання повернути дитину - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: