УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2012 року присуджено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 150 тис. грн. Підставою для прийняття такого рішення стало те, що внаслідок злочинних винних дій ОСОБА_6, ОСОБА_4 втратила батьків та залишилася сиротою.

26 квітня 2013 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області виданий виконавчий лист № 406/980/2012 про примусове стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 150 тис. грн.

24 червня 2014 року постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції було повернуто без виконання виконавчий лист № 406/980/2012 про стягнення на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 150 тис. грн у зв'язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

Таким чином, завдана позивачу моральна шкода не відшкодована внаслідок неплатоспроможності ОСОБА_6, тобто особи, яка завдала шкоду.

24 жовтня 2014 року листом Державної казначейської служби України відмовлено у відшкодуванні державою моральної шкоди ОСОБА_4

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2015 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1207 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1207> шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом.

Отже, за змістом вказаної норми закону відповідальність за шкоду, заподіяну злочином, може бути покладена на державу лише за умови не встановлення особи, що вчинила злочин, або її неплатоспроможності.

Термін «неплатоспроможність» в українському законодавстві застосовується до: а) суб'єктів підприємницької діяльності (ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» <nau://ukr/2343-12|st1> визначає неплатоспроможність як неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов'язання перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, а також виконати зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності); б) учасників платіжної системи (відповідно до п. 1.20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» <nau://ukr/2346-14> неплатоспроможністю є нездатність учасника платіжної системи в строк, встановлений договором або визначений законодавством України, в повному обсязі виконати свої зобов'язання щодо переказу коштів. При цьому поняття учасник платіжної системи надається п. 1.43 цього Закону).

Отже поняття неплатоспроможність відносно фізичної особи, яка не є підприємцем або учасником платіжної системи, законодавство не містить.

Судами встановлено, що позивач має право до 24 червня 2015 року повторно звернутись до відділу ДВС із виконавчим документом про виконання вироку суду щодо стягнення моральної шкоди, тобто можливість виконання виконавчого документу в примусовому порядку у відділі ДВС стягувачем не втрачена, боржник у виконавчому провадженні не визнаний неплатоспроможним.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» <nau://ukr/606-14|st11>, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Окрім того, державний виконавцем з метою захисту інтересів стягувача вправі одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58 <nau://ukr/1618-15|st58>, 59 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st59>, на підтвердження вчинення державним виконавцем передбачених чинним законодавством заходів на виконання судових рішень, у зв'язку із чим, висновок про неплатоспроможність винної особи, яка була засуджена, є передчасним.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня