Справа № 466/9208/14 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/3756/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Штефаніци Ю.Г., Гірник Т.А.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про нарахування та виплату заробітної плати за вимушений прогул,-

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.02.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов»язано державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» (далі-ДП «УкрДГРІ») відновити ОСОБА_2 незаконно змінені істотні умови праці: провести нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу з 05.04.2011 року по 16.01.2012 року на умовах неповного робочого тижня в розмірі 0,6 посадового окладу на місяць.

Зобов»язано ДП «УкрДГРІ» виплатити ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2011 року по 16.01.2012 року різницю між нарахованою та фактично виплаченою заробітною платою (з відрахуванням обов»язкових податків та платежів).

Рішення суду оскаржив відповідач ДП «УкрДГРІ», просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом не було взято до уваги тієї обставини, що трудовий спір між тими самими сторонами і з тих самих підстав вже був предметом судового розгляду, за результатами якого рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 22.08.2012 року, яке позивач не оскаржувала, було зобов»язано ДП «УкрДГРІ» здійснити нарахування та виплату позивачеві заборгованості по заробітній платі на умовах неповного робочого тижня з виплатою 0,6 ставки заробітної плати за період з 17.01.2012 року по 19.03.2012 року та сплатити з вказаної суми помісячно обов»язкові податки та збори, а у задоволенні її вимог за період з 05.04.2011 року по 17.01.2012 року - відмовлено, а тому, на думку апелянта, безпідставність вимог позивача про виплату різниці між належною їй та фактичною заробітною платою за період з 05.04.2011 року по 17.01.2012 року, у який позивач працювала на умовах неповного робочого дня, встановлено і не підлягає доказуванню у даній справі. Апелянт вважає, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, фактично вдався до переоцінки доказів та обставин, які вже були встановлені Личаківським районним судом м.Львова, та надав їм протилежну правову оцінку. Крім того, зазначає, що про зміну істотних умов праці позивач була повідомлена з дотриманням вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України, трудових відносин після такої зміни умов праці вона не припинила, наказу №5 від 31.01.2011 року про роботу в умовах неповного робочого тижня, який, окрім неї стосувався й інших працівників, не оспорювала, а тому скасування такого наказу у справі за позовом іншого працівника не може бути підставою для задоволення вимог позивача, оскільки трудовий спір за своєю правовою природою є індивідуальним. Також апелянт зазначає, що позивачем пропущено 3-х місячний строк для звернення до суду із вказаним позовом, що є підставою для відмови у його задоволенні.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку (а.с.100-101), клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем Львівським відділенням ДП «УкрДГРІ», де працювала на посаді наукового співробітника відділу регіональної геології із заробітною платою 0,6 ставки від посадового окладу.

Львівське відділення ДП «УкрДГІ» ліквідовано з 01.07.2012 року.

Наказом від 31.01.2011 року №5 «Про роботу ЛВ «УкрДГРІ» на умовах неповного робочого тижня» позивачу та іншим працівникам, починаючи з 05.04.2011 року і до покращення фінансового стану відділення, встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.01.2012 року, по справі №1-2813/11 за позовом ОСОБА_4 до ДП «УкрДГІ», скасовано наказ ЛВ ДП «УкрДГІ» від 31.01.2011 року №5, як незаконний.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що істотні умови праці позивача, які існували до прийняття незаконного наказу від 31.01.2011 року, повинні бути їй відновлені з моменту встановлення неправомірності зміни істотних умов праці з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідності до вимог ст.235 КЗпП України, оскільки на підставі цього наказу позивач, починаючи з 05.04.2011 року, повинна була виходити на роботу лише один день замість трьох робочих днів і отримувала заробітну плату за спірний період у розмірі 0,2 ставки, а не у розмірі 0,6 ставки, як було передбачено умовами трудового договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду з огляду на наступне.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 КЗпП України).

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов»язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Аналогічна норма міститься і в ст. 14 ЦПК України, де визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки рішенням Личаківського районного суду від 03.06.2011 року встановлено незаконність наказу Львівського відділення ДП «УкрДГІ» від 31.01.2011 року №5 вцілому, відтак, є очевидною і незаконність зміни істотних умов праці позивачу ОСОБА_2 із 0,6 на 0,2 ставки, і за такої ситуації позивач фактично перебувала у вимушеному прогулі, будучи змушеною виходити на роботу один день на тиждень замість трьох та отримуючи заробітну плату пропорційно відпрацьованому часу.

Враховуючи те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2011 року у справі №2-1813/11 наказ №5 від 31.01.2011 року скасовано, положення такого визнані незаконними, зазначене має правові наслідки щодо кожного із працівників, яких стосувався наказ, отже, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводів відповідача про те, що наслідки ухваленого рішення від 03.06.2011 року не розповсюджуються на трудові права позивача.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, підприємство має одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У зв»язку з поновленням порушених прав позивача, у суду першої інстанції були підстави для задоволення позовних вимог про нарахування та виплату позивачеві заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Що стосується доводів апелянта про те, що вимоги по трудовому спору ОСОБА_2 до відповідача з тих самих підстав були предметом розгляду по іншій цивільній справі, по якій Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення від 22.08.2012 року, то з такими мотивами колегія суддів не погоджується .

Матеріалами цієї справи, які були витребувані апеляційним судом, встановлено, що звертаючись з вимогами 07.03.2012 року, які заявами від 29.03.2012 року та від 18.05.2012 року уточнено (а.с. 1 , 20, 55 справи № 2/1312/1275/12), позивач просила визнати виданий наказ №5 від 31.01.2011 року та дії керівництва ЛВ «УкрГРІ» незаконними, оскільки ними порушено умови колективного договору та норми КЗпП України, зобов»язати відповідача відновити їй режим роботи, що існував до впровадження цього наказу, та виплатити заробіток у визначеній позивачем сумі за весь період, який згідно змісту позовної заяви включав період із 05.04.2011 року по 16.01.2012 року, однак, такий позивачем визначався, як час вимушеного простою, тому відмова у позові в цій частині вимог за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.08.2012 року не свідчить про вирішення аналогічного спору між сторонами з тих самих правових підстав.

Позивач, звертаючись з даним позовом просив, в тому числі, провести нарахування та виплату суми втраченого заробітку за період вимушеного з 05.04.2011 року по 16.01.2012 року включно, тому заявлені попередньо ним вимоги по іншій цивільній справі між тими ж сторонами, по якій ухвалено рішення від 22.08.2012 року, не є тотожними.

Таким чином, в цій справі позов пред»явлено з іншої правової підстави і предметом позову є інші позовні вимоги, ніж ті, на підставі яких, і з приводу яких, було ухвалено судове рішення, що набрало законної сили.

Безпідставними є й доводи апелянта про застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності, встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України, оскільки вимоги позивача стосуються виплати належної їй заробітної плати, а тому відповідно до вимог частини другої цієї статті не обмежуються будь-яким строком.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказами, які сторони подали в обгрунтування своїх вимог та заперечень, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Штефаніца Ю.Г.

Гірник Т.А.