Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2050/15 Головуючий у 1 інстанції: Белостоцький О.В.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що йому на праві власності на підставі договору дарування від 28 січня 2005 року належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 є його колишньою дружиною шлюб із якою був розірваний на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду, Донецької області від 06 червня 2011 року. Після розірвання шлюбу відповідачка в належному йому будинку не мешкає, всі належні її речі вивезла. ОСОБА_4 відмовляється знятися з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості розпорядитися належним йому житлом, оформити субсидію. Будь-які домовленості про користування житлом після розірвання шлюбу між ними відсутні.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати ОСОБА_4 особою, що втратила право користування жилим будинком АДРЕСА_1

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таке ж положення відображено у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач вселилася та мешкала у будинку позивача у встановленому порядку і дотепер залишається зареєстрованою в ньому, та через розірвання шлюбу і неприязні стосунки з колишнім чоловіком ( позивачем) вимушена була тимчасово виїхати з дитиною, тоді як позивач змінив замки та створив іншу сім'ю що унеможливлювало проживання колишньої дружини з дитиною у спірному будинку.

Таким чином, причини відсутності відповідачки за місцем її постійної реєстрації суд визнав поважними, оскільки між сторонами існує конфлікт, пов'язаний із розірванням шлюбу, у зв'язку з чим власник житла заперечує можливість реального проживання відповідачки з дитиною у спірному будинку.

Встановлено, що у будинку замінено замок вхідних дверей після того, як відповідач покинула житло, відсутні відомості про надання їй ключів від нового замка будинку.

За таких обставин суд встановив, що непроживання відповідачки у будинку пов'язано з наявністю перешкод.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки наведених у судовому рішенні доказів.

Посилання апелянта на те, що на його адресу приходять повідомлення з банків щодо боргів відповідачки не є підставою для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: