АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/2280/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/1082/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Дикун С. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Сторін - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду від 10 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї на свою користь 68180 грн.

У березні 2015 року, в ході судового розгляду, позивач подав суду уточнення та зміни до позовних вимог, просив суд стягнути з відповідачки 741862,02 грн.

У квітні 2015 року позивач повторно уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачки 687498,45 грн. збитків за договором позики від 6 жовтня 2010 року, з яких, 190 036 грн. недоотриманих коштів в зв'язку із подорожчанням долара, 125 878,54 грн. інфляційних та 3% річних від простроченої суми, 254 947,48 грн. упущеної вигоди та 180 000 грн. моральної шкоди.

Уточнені позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Бучацького районного суду від 25 жовтня 2011 року стягнено з ОСОБА_2 в його користь 92564,84 грн. заборгованості за договором позики, який було укладено сторонами 6 жовтня 2010 року.

Посилаючись на те, що ухваленням даного рішення зобов'язання за вказаним договором не припинилося, відповідачка кошти йому не повернула, тому позивач не позбавлений права на отримання упущеної вигоди від використання заборгованості, 3 % річних від простроченої суми, інфляційних втрат, курсової різниці та моральної шкоди.

Рішенням Бучацького районного суду від 10 червня 2015 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків за договором позики відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і неправильно застосував норми матеріального права та процесуального права.

Враховуючи наведене просить скасувати рішення Бучацького районного суду від 10 червня 2015 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У судовому засіданні апелянт підтримав свою апеляційну скаргу.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про причини своєї відсутності не повідомила. Враховуючи те, що справа неодноразово відкладалась в зв'язку з відсутністю відповідачки, повістки їй направлялись за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, колегія вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідачки, оскільки згідно абз. 2 ч.2 п.5, ч.3 п.5 ст.74 ЦПК України за таких обставин вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вищезазначене судове рішення даним нормам права не відповідає в повній мірі.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2011 року Бучацьким районним судом було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 6 жовтня 2010 року в сумі 92564,84 грн.

05 грудня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-616, виданого 15.11.2011 р. Бучацьким районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 92564,84 грн. боргу.

07 березня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції, у зв'язку з оголошенням розшуку ОСОБА_2, зупинено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-616 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 92564,84 грн. боргу.

Згідно матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-616, виданого 15.11.2011 р. Бучацьким районним судом, станом на 31.03.2015 року ОСОБА_1 отримав від боржника ОСОБА_2 61362,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних про відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди суд правильно виходив із того, що відшкодування моральної шкоди у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання допускається лише у разі, якщо такі наслідки передбачені законом або договором, що спірними правовідносинами не визначено. Наданими до суду доказами не підтверджується те, що позивач мав реальну можливість отримати доходи від розміщення суми боргу на депозитному рахунку і тільки неправомірні дії відповідачки стали єдиною й достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Розрахунки упущеної вигоди позивача є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідачка не здійснювала протиправні дії.

Колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам по справі.

Так, згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому указаних збитків та шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування відповідачем збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди.

Колегія суддів також вважає, що висновок суду про відмову у стягненні 190 036 грн. недоотриманих коштів в зв'язку зі зміною курсу долара, теж відповідає вимогам закону та обставинам по справі.

Так, рішенням Бучацького районного суду від 25 жовтня 2011 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості по позиці, укладеній ними 06.10.2010 року, в сумі 92 564,84 грн.

Дане рішення суду набрало законної сили і згідно ст.14 ЦПК є обов'язковим для виконання.

Посилання апелянта на те, що сума заборгованості по позиці у доларах та євро повинна перераховуватись по курсу цих валют на сьогоднішній день, колегія не приймає до уваги, оскільки рішенням суду від 25 жовтня 2011 року заборгованість стягнута з боржника у гривнях.

Таким чином, в обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - стягнення збитків у зв'язку із зростанням курсу долара на підставі ст.22 ЦК України, позов не підлягає задоволенню, оскільки рішенням суду 25 жовтня 2011 року заборгованість стягнута з боржника та поручителя у гривнях.

Разом з тим, відмовляючи у стягненні інфляційних втрат та 3% річних суд виходив з того, що дана позовна вимога є необґрунтованою, оскільки сума простроченої заборгованості, зазначена позивачем не відповідає фактичній заборгованості.

Такий висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам по справі, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 за договором позики отримала від ОСОБА_1 грошові кошти: 05.06.2010 року в сумі 500 євро, 13.07.2010 року -2930 доларів США, 06.10.2010 року 63 768 грн. з кінцевим терміном повернення відповідно 05.06.2011 р., 13.01.2011 р., 06.10.2011 року.

Проте своїх зобов'язань відповідач не виконала.

Рішенням Бучацького районного суду від 25 жовтня 2011 року стягнено з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 6 жовтня 2010 року в сумі 92564,84 грн. Дана сума заборгованості складалась із заборгованості в сумі - 68 768 грн., 2930 доларів США, що в еквівалентному відношенні становило 23 355,03 грн. по курсу долара 7,971грн. курс, 500 євро, що становило 5769,81 грн. по курсу 11,54 грн.

05 грудня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-616, виданого 15.11.2011 р. Бучацьким районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 92564,84 грн. боргу.

07 березня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції, у зв'язку з оголошенням розшуку ОСОБА_2, зупинено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-616 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 92564,84 грн. боргу.

Згідно матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-616, виданого 15.11.2011 р. Бучацьким районним судом, станом на 31.03.2015 року ОСОБА_1 отримав від боржника ОСОБА_2 61362,00 грн.

Згідно поданих позивачем квитанцій про отримання ним від відповідачки сум боргу, він отримав: у 2012 році 25квітня, 14 серпня 3000 доларів США; у 2013 році 15 травня 12000 доларів США; у 2014 р.- 13 травня 12870 грн., 27 листопада 6000 грн.; 12 липня 2015 року 5000 грн.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пп. 17, 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання.

Таким чином колегія вважає, що у зв'язку з невиконанням судового рішення про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики позикодавець має право на відшкодування з боржника, який прострочив виконання договірного зобов'язання, 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат внаслідок знецінення стягнутих на користь відповідача коштів відповідно до ст. 625 ЦК України.

Той факт, що позика частково була надана в іноземній валюті не може бути підставою для відмови в проведенні суми заборгованості індексації, оскільки рішенням Бучацького районного суду від 25.10.2011 року сума боргу була стягнута з відповідачки в національній валюті.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання.

Таким чином, колегія встановила, що відповідач належним чином не виконує судове рішення про стягнення з неї суми боргу за договором позики. З огляду на таке вона зобов'язана сплатити позивачу інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми за період з часу ухвалення рішення, з врахуванням часткового погашення заборгованості до дати ухвалення рішення.

При визначенні розміру інфляційних втрат та 3% річних колегія приймає до уваги часткове погашення заборгованості відповідачкою, а саме у 2012 році - 3000 доларів США ( 25.04.та 14.08.2012 р.); у 2013 р. 12000 грн.( 15.05.2013 р.); у 2014 р. 18876 грн. ( 13.05. та 27.11.); індекси інфляції в Україні, визначені Держкомстатом України і враховані за кожен місяць просрочки.

Таким чином, сума інфляційних витрат становитиме: 27 089,73 грн., сума 3% річних 6958,82 грн., а всього 34948,55 грн. , зокрема:

за період з 25.10.2011 р. по 25.04. 2012 року 929 грн., інфляційні втрати , а 3% річних - 1388,88 грн. (з суми 92 564 грн.);

за період з 25.04.2012 року по 14.08.2014 р. дефляція -199 (індекс інфляції -99,99): 3% річних - 705, 06 грн. ( з суми 76590 грн.);

за період з 14.08.2012 р. по 13.05.2013 р. - дефляція -99,9, 3% річних - 1550,62 грн.(з суми 68 603 грн.);

за період 13.05.2013 р. по 13.05.2014 року інфляційні втрати становлять 3433,39 грн., а 3% річних - 1693,44 з суми 56603 грн.;

за період 13.05.2014 р. по 27.11.2014 року інфляційні втрати 6087,92 грн., а 3% річних - 715,30 грн. з суми 43 733 грн.;

за період 27.11.2014 р. по 12.07.2015 р. інфляційні втрати становлять 16 052,83, а 3% = 707 грн. з суми 37 733 грн.;

за період з 12.07.2015 р. по 24.09.2015 р. інфляційні втрати - 586,59 грн., а 3% річних - 198,51 грн. з суми 32 733 грн.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду від 10 червня 2015 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за договором позики задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 37 809,30 грн. ( тридцять сім тисяч вісімсот дев'ять грн. 30 коп.) інфляційних втрат та 9 659,62 ( дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят девять грн. 62 коп.) - 3% річних, у задоволенні решти вимог - відмовити

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3