Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Кіровоградської міської ради, колективного підприємства «Кіровоградський земельно-кадастровий центр», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області, про визнання рішення міської ради частково недійсним

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Кіровоградської міської ради, колективного підприємства «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» про визнання недійсним п. 7 додатку до рішення Кіровоградської міської ради від 4 липня 2006 року № 44.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є землекористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій розміщено його жилий будинок. Вказана земельна ділянка надана йому у 1985 році під забудову, а рішенням Кіровоградської міської ради від 10 грудня 1997 року № 1022 «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» передана у власність. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2001 року було визнано недійсним правовстановлюючі документи на сусідню земельну ділянку по АДРЕСА_2, так як при її виділенні порушено межі суміжних домоволодінь.

Оскаржуваним рішенням Кіровоградської міської ради від 04 липня 2006 року № 44 передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 935,7 кв. м по АДРЕСА_2. Вказане рішення прийнято Кіровоградською міською радою з суттєвим порушенням встановленого порядку так, як у заяві на приватизацію земельної ділянки відсутня дата, у акті встановлення зовнішніх меж земельної ділянки відсутній підпис землекористувача суміжної земельної ділянки, рішення скріплено печаткою апарату міської ради, а не гербовою печаткою ради. Крім того, порушено його права, як землекористувача, оскільки вказане рішення прийнято без відновлення попередніх меж домоволодінь АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 та з порушенням п. 3.25 ДБН 360-92 - відстань від його будинку до суміжної земельної ділянки становить менше одного метра.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2011 року провадження у справі закрито у зв'язку з тим, що спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (Т. І, а. с. 82, 83).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2012 року цю ухвалу суду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду (Т. І, а. с. 113, 114).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 9 липня 2013 року провадження у справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st205> (Т. ІІ, а. с. 21, 22).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 6 серпня 2013 року (Т. ІІ, а. с. 50) цю ухвалу суду першої інстанції скасовано з направленням справи до суду для продовження її розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2013 року провадження у справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st205> (Т. ІІ, а. с. 90).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 9 жовтня 2013 року (Т. ІІ, а. с. 122-124) цю ухвалу суду першої інстанції скасовано з направленням справи у той самий суд для продовження її розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним пункт 7 Додатку 1 до рішення Кіровоградської міської ради від 04 липня 2006 року № 44. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 липня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

На підставі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову у їх задоволенні.

Судами встановлено, що відповідно до рішення Кіровоградського виконавчого комітету міської ради народних депутатів № 972 від 1 жовтня 1981 року (Т. І а. с. 138) за згодою ОСОБА_6 ( матері позивача та ОСОБА_4) з існуючого домоволодіння по АДРЕСА_2 вилучено до міськземфонду земельну ділянку площею 600 кв. м, яку надано позивачу під індивідуальну житлову забудову як земельну ділянку по АДРЕСА_1 з необхідністю зносу сараїв літ. "Б" та "В" і погріба літ. "Т".

Відповідно до вказаного рішення 21 жовтня 1982 року здійснено відведення в натурі вказаної земельної ділянки (Т. І а. с. 140) та укладено договір між виконкомом ради народних депутатів та ОСОБА_3 про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності (Т. ІІ, а. с. 198-201).

Рішенням виконкому Кіровоградської міської ради від 10 грудня 1997 року № 1022 (Т. І, а. с. 11) вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки надані для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських споруд і будівель згідно додатків, в тому числі ОСОБА_3 земельну ділянку площею 600 кв. м по АДРЕСА_1.

Вказана земельна ділянка межує із земельними ділянками по АДРЕСА_2, власником якої згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 6 червня 2007 року (Т. І а. с. 7) є ОСОБА_4, та земельною ділянкою по АДРЕСА_3 користувачем якої є ОСОБА_5

Позивач оспорює підставу видачі ОСОБА_4 державного акта на право приватної власності на земельну ділянку - рішення Кіровоградської міської ради № 44 від 4 липня 2006 року «Про розгляд звернень фізичних осіб з питань регулювання земельних відносин». У додатку 1 до вказаного рішення зазначено список громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у власність, та під пунктом 7 в даному списку вказаний ОСОБА_4, якому передано у власність земельну ділянку площею 935,7 м кв. по АДРЕСА_2.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно визначив предмет доказування у справі, повно та всебічно дослідив обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, перевірив їх наданими доказами, які оцінив у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, та дійшов висновку про те, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування у частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 935,7 кв. м по АДРЕСА_2 права суміжного землекористувача ОСОБА_3 не порушуються. Позивачем не доведено невідповідність правовстановлюючих документів ОСОБА_4 вимогам закону, зокрема обставин про те, що виділена йому земельна ділянка площею 935,7 кв. м, конфігурацією, зовнішніми межами, які відображаються у кадастровому плані, накладається на земельну ділянку позивача по АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Розходження фактичних розмірів земельної ділянки ОСОБА_4 із тими, що визначені правовстановлюючими документами, усувається шляхом відновлення в натурі (на місцевості) її зовнішніх меж та не є підставою скасування оспорюваного рішення ради.

Не може бути такою підставою й посилання позивача на порушення при прийнятті радою рішення ДБН 360-92, внаслідок чого відстань від його будинку до суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 становить менше одного метра, оскільки апеляційним судом встановлено порушення позивачем правил забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 та невиконання вимог рішення Кіровоградського виконавчого комітету міської ради народних депутатів № 972 від 1 жовтня 1981 року у частині зносу будівель і споруд.

Враховуючи викладене, підстави для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

О.П. Касьян

Т.О. Писана