АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5255/15 Справа № 201/8475/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Левцунова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа Жовтневий районний центр зайнятості м. Дніпропетровська про визнання звільнення з роботи незаконним, визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Ддніпропетровська від 14 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5, третя особа Жовтневий районний центр зайнятості м. Дніпропетровська про визнання звільнення з роботи незаконним, визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 28 серпня 2007 року написала заяву про прийняття на роботу до ТОВ КФ Стимул. З 03 вересня 2007 року вона почала працювати продавцем-консультантом у продовольчому магазині в м. Дніпропетровську по пр. Героїв, 3-Б. Пропрацювала по грудень 2010 року. 07 грудня 2010 року їй була повернута трудова книжка, запропоновано оформитися на роботу в магазин продовольчих товарів у підприємця ОСОБА_5, що вона і зробила: за власним бажанням звільнилася і перейшла працювати до ФОП ОСОБА_5. За весь час роботи у відповідача неодноразово просила останнього належним чином документально оформити її на роботі, їй обіцяли але цього зроблено не було. Про те, що вона не оформлена на роботі у відповідача дізналася лише в травні 2014 року, коли звернулася до пенсійного фонду з питанням оформлення пенсії за віком, їй було відмовлено через відсутність запису про роботу на ТОВ КФ Стимул, вона звернулася до інспекції праці і в травні отримала відповідь Територіальної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області про відсутність документів про її роботу у відповідача. Вважає вказане (не оформлення її відповідачем на роботу) незаконним, оскільки реально працювала: виходила на роботу, приймала товар, отримувала і здавала гроші і інш., згоди на роботу без оформлення не давала. Зверталась до відповідача з питанням її належного оформлення і виплати належних коштів, але цього зроблено не було. Вказаним їй завдана матеріальна і моральна шкода.

ОСОБА_4 зверталася з питаннями, викладеними в позовних вимогах до Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області. За результатами перевірки встановлено те, що ТОВ КФ Стимул ніколи не мало з позивачкою ніяких трудових відносин, поставлені ОСОБА_4 питання не підтвердилися.

Вказану відповідь позивачка отримала, погодилася з нею, не оскаржувала в передбаченому законом порядку ні саму відповідь, ні викладені в ній обставини, ні дії вказано був укладений трудовій договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зареєстрований у Жовтневому районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська. Відповідно до укладеного договору фізична ФОП ОСОБА_5 зобовязалася оплачувати працю у розмірі не менш мінімальної заробітної платні, встановленим діючим законодавством України. Відповідачем виплачувалася заробітна платня, відповідно до умов вказаного договору і діючого законодавства, що підтверджується відповідними відомостями на виплату грошей. Так, відповідно до відомості на виплату грошей № 00000028 ОСОБА_4 (податковий номер НОМЕР_1) за січень 2013 року отримала 442,48 грн.; до відомості № 00000029 за січень 2013 року отримала 675,99 грн.; до відомості № 00000030 за лютий цього ж отримала позивач отримала 567,84 грн.; до відомості № 00000031 за лютий отримала позивач отримала 550,63 грн.; до відомості № 000000014 за серпень 2013 року отримала 577,67 грн., у вигляді заробітної платні; до відомості на виплату грошей № НОМЕР_2 позивач отримала 540,80 грн.; і в подальшому позивач отримувала всю належну її заробітну плату, що підтверджується відповідними відомостями на виплату грошей. Отже, твердження позивача щодо отримання нею щомісячно заробітної платні у розмірі 2 300 грн., не відповідає дійсності.

Відповідно до графіку роботи 28 квітня 2014 року ОСОБА_4 мала зявитися на роботу, для прийняття зміни. На роботу вона не зявилася, причини неявки не повідомила, на телефонні дзвінки не відповідала. Від іншого продавця надійшли доповідна записка про неявку на роботу ОСОБА_4 Про вказані вище обставини був складений Акт про відсутність на робочому місці. Листом від 27 травня 2014 року ОСОБА_4 була повідомлена, що вона не зявляється на робочому місці з 28 квітня 2014 року. Крім того, її просили зявитися 04 червня 2014 року о 10-00 год. в Жовтневий районний центр зайнятості у м. Дніпропетровську розташований за адресою: вул. Високовольтна, 22 для розірвання трудової договору, а у випадку неможливості зявитися на зазначений час і дату просили повідомити за тел. . Вказані листи позивачу було направлено з описом вкладення, про що свідчить опис - вкладення та квитанція. Позивач не зявилась у вказаний день та час у Жовтневий центр зайнятості, не повідомила про причини неявки, не просила переносити на іншу дату. Жовтневий районний центр зайнятості у м. Дніпропетровську, відповідно до діючих норм законодавства, зняв з обліку зазначений трудовий договір, що був укладений між позивачем та відповідачем.

Трудова книжка за весь час працевлаштування знаходилася у позивачки. Оскільки вона 04 червня 2014 року не зявилася у Жовтневий районний центр зайнятості у м. Дніпропетровську, відповідно відповідач не мала можливість вносити в трудову книжку запис про її звільнення. Згідно до п.п. 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2009 року № 1168 Деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю, у розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках передбачених КЗпП України, така особа зобовязана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначену строки провести відповідний розрахунок. Зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору проводиться за умови подання фізичною особою: примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Відомість на виплату грошей № Ш-00000006 депонованої в розмірі 332,38 грн. за компенсацію частково невикористаної відпустки у 2014 року була подана до Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська

Наказом Держкомстату України № 489 від 05 грудня 2008 року ведення наказів з кадрів (про прийом на роботу, звільнення з роботи, надання відпусток працівникам, тощо), а відповідно до цього заяв від працівників з цього приводу передбачене лише для субєктів господарювання - юридичних осіб, тобто фізичними особами - підприємцями не застосовується. Відповідачем щорічно складався та доводився до відома всіх працівників графік відпусток, відповідно зі всіма у т.ч. позивачем було досягнуто згоди щодо дати вибуття у відпустку у межах періоду, визначеним графіком. Ст. 79 КЗпП України не передбачає прямої вимоги щодо письмового ознайомлення працівників із графіком відпусток. Також наказом Держкомстату України від 25 грудня 2009 року № 495 (яким встановлені форми розрахункових відомостей та табелів обліку робочого часу) та вимогами ст. 110 КЗпП України не передбачено письмового ознайомлення працівника із табелем робочого часу або розрахункових відомістю. Про те що, до відома всіх працівників, щорічно доводився графік відпусток та отримували відпустки відповідно до графіку підтверджуються відповідним заявами працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. У зв'язку з цим і угода про припинення трудового договору згідно з ст. ст. 36, 38, 39 КЗпП України укладається між сторонами трудового договору, якими є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, а рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції не було встановлено будь-яких порушень відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача.

Частина 1 ст. 2371 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим їм органом моральної шкоди працівникові проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав привело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і жадають від його додаткових зусиль для організації свого життя.

Під час судового розгляду справи позивачем не було доведено спричинення моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, оскільки не було доведено наявність порушень її трудових прав.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те. що суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення свідків, які підтвердили, що вона виходила на роботу, але не була неї допущена не відповідають дійсності, так як свідки (один з яких син апелянта, другий прибиральниця із сусіднього офісу (магазину) вказані обставини не висвітлювали. Доводи про неправильне застосування Наказу держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» замість норм Кзпп колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки вказане Положення є нормативним актом, який регулює питання ведення кадрової роботи саме фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, а КЗпП є загальним нормативним актом. В інший частині доводи апелянта полягають у незгоді з оцінкою доказів, тоді як відповідно до ст.212 ЦПК оцінка доказів є виключним правом суду, та не впливають на правильність рішення суду по суті вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: