АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Головачова Я.В., Пікуль А.А.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2 липня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 на імЧя ОСОБА_1, посвідчений 07.04.2010 р. державним нотаріусом ПЧятої Київської державної нотаріальної контори Войстрик О.В.

На обгрунтування своїх вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, якій він приходився внучатим племінником. Він був найближчим родичем та доглядав ОСОБА_3 В 1996 р. ОСОБА_3 заповіла йому квартиру АДРЕСА_1.

16.05.2013 р. він звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину не отримав, оскільки виявилося, що 07.04.2010 р. ОСОБА_3 оформила заповіт, яким заповіла свою квартиру ОСОБА_1

Посилаючись на те, що на час складання заповіту на ім'я відповідачки, ОСОБА_3 була тяжко хворою та перебувала у стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій внаслідок загострення психічної хвороби, просив визнати недійсним зазначений заповіт.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.07.2015 р. позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 посвідчений 07.04.2010 р. державним нотаріусом ПЧятої Київської державної нотаріальної контори Войстрик О.В., зареєстрований в реєстрі нотаріуса за № 7-410.

Справа №756/1415/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10895/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що рішення суду грунтується на висновку судово-психіатричної експертизи № 13 від 08.01.2015 р., відповідно до якого заповідач на момент складання заповіту страждала органічним ураженням головного мозку і не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що грунтується лише на показаннях свідків та медичній картці амбулаторного хворого за формою 025/о, яка складена невідомою особою та з порушенням порядку встановленого законом.

Також посилалась на те, що суд не звернув увагу, що медична картка ОСОБА_3 (за формою 025/о) не відповідає вимогам наказу Міністерства охорони здоровя України від 27.12.1999 р. №302 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях)», а тому викликає сумнів у достовірності викладених у ній відомостей.

Вказувала на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про призначення у справі комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, та повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, які забезпечили б більш повне та обЧєктивне визначення стану заповідачки на момент підписання спірного заповіту.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник не зЧявилися, про час та місце розгляду справи була повідомлена належно, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення судової повістки її представнику.

Представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Представник Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не зЧявився, про час та місце розгляду справи зазначена юридична особа була повідомлена належно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом 07.05.1996 р., ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 роки померла ОСОБА_3

16.05.2013 р. позивач, в строки визначені законом звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав, оскільки виявилося, що відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом ПЧятої київської державної нотаріальної контори 07.04.2010 р., ОСОБА_3 заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1

В заповіті на імЧя ОСОБА_1 зазначено, що у звЧязку з тим, що ОСОБА_3 хворіє та не може особисто підписати і прочитати текст заповіту, за її дорученням текст заповіту уголос зачитаний запрошеними нею свідками ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та підписано ОСОБА_9 та свідками в присутності нотаріуса, за її адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що при складанні заповіту ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереши порушені.

Згідно ч.1 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт може бути визнано недійсним, тільки якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Як убачається з висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 08.01.2015 р., ОСОБА_3 на момент складання заповіту 07.04.2010 р. страждала органічним ураженням головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом та параноїчними включеннями (F07.8), і за своїм психічним станом тоді вона не могла усвідомлювати свої дії та не могла керувати ними.

За змістом ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналізуючи наведені вимоги закону, перевіряючи матеріали справи та доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду грунтується на висновку судово-психіатричної експертизи №13 від 08.01.2015 р., який складено лише на показаннях свідків та медичній картці амбулаторного хворого за формою 025/о, що оформлена невідомою особою, а викладені в ній відомості отримані з порушенням порядку встановленого законом, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом, колегія суддів вважає такі твердження апелянта непереконливими з огляду на наступне.

В рішенні суду послідовно викладені пояснення як однієї так і другої сторони, а також покази свідків щодо психічного стану здоровЧя ОСОБА_3, яким у сукупності з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи надано обЧєктивну правову оцінку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог ОСОБА_2 ґрунтується не лише на висновкупосмертної судово-психіатричної експертизи, а й на поясненнях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (сусідів померлої).

Покази зазначених свідків об'єктивно узгоджуються з відомостями які викладені в медичній картці хворої ОСОБА_3 та поясненнями ОСОБА_2 Зокрема зазначені свідки зазначали, що ОСОБА_3 протягом 6-7 років вела себе неадекватно, намагалась викинутись із балкону; не виключала газ, а тому за колективним зверненням сусідів працівники ЖЕК встановили їй електроплиту; вона була практично незрячою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що надана на дослідження експертам медична документація щодо хворої ОСОБА_3 є сфабрикованою, не ґрунтується на доказах. Та обставина, що медична карта за формою 025/о не відповідає вимогам наказу Міністерства охорони здоровЧя України від 27.12.1999 р. №302 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях) не ставить під сумнів наведені в ній записи у сукупності з іншими у справі доказами.

З урахуванням наведеного суд правильно відхилив клопотання представника ОСОБА_1 про призначення у справі комплексної психолого-психіатричної експертизи та повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Суд надав оцінку і поясненням свідків заявлених ОСОБА_1, які були присутніми при складанні заповіту: ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, зазначивши непослідовність та невідповідність їхніх пояснень щодо обставин складання заповіту, зокрема вказав на те, що пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що підпис в заповіті від імені ОСОБА_3 виконувала сама заповідач з допомогою свідка ОСОБА_9 не узгоджуються з текстом заповіту, в яком зазначено, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 хворіє та не може особисто підписати та прочитати текст заповіту, за її дорученням, в її присутності та присутності нотаріуса текст заповіту до його підписання уголос зачитаний запрошеними нею свідками та підписано ОСОБА_9

Проте, допитана як свідок ОСОБА_1 стверджувала, що присутніми при складанні заповіту свідками були співробітники «Пенсіону», яких запрошувала вона.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2 липня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: