Провадження № 6/487/229/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарі - ІГНАТЬЄВІ А.О.,

за участю державного виконавця

Заводський ВДВС Миколаївського МУЮ ОСОБА_1,

представника стягувача - ОСОБА_2,

представника боржника - ОСОБА_3,

боржника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Миколаєва 28.10.2013 року надійшло подання старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Заводський ВДВС Миколаївського МУЮ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, має ідентифікаційний номер НОМЕР_1, без вилучення паспортного документу. В обґрунтування подання державною виконавчою службою зазначено про наявність відповідного зведеного виконавчого провадження щодо солідарного стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів за 12 виконавчими листами, а також вказано перелік виконавчих дій, вчинених Заводським ВДВС Миколаївського МУЮ щодо примусового виконання судових рішень. У зв'язку з тим, що всі необхідні заходи примусового виконання рішення суду державним виконавцем були вжиті, в той час як боржник добровільно рішення суду протягом всього часу не виконував, не брав участі у виконавчих діях, не вчиняв дій спрямованих на виконання рішення суду, у державного виконавця є підстави вважати, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання зобов'язань за рішенням суду, у зв'язку з чим Заводським ВДВС Миколаївського МУЮ було ініційовано питання щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

УхвалоюЗаводського районного суду м. Миколаєва від 28.10.2013 року подання було задоволено. Після цього, зазначену ухвалу було доповнено абзацом резолютивної частини з вказівкою на конкретний порядок її виконання ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.01.2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25.05.2015 року ухвалуЗаводського районного суду м. Миколаєва від 28.10.2013 року скасовано, подання повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник Заводського ВДВС Миколаївського МУЮу судовому засіданні підтримала подання у повному обсязі та наполягала на його задоволенні.

Представник стягувача КС «Злагода» у судовому засіданні пояснила, що у зв'язку з наявністю невиконаних грошових зобов'язань, судами було видано декілька виконавчих листів щодо солідарного стягнення грошових коштів з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4. До теперішнього часу грошові кошти, стягнуті судом, КС «Злагода» в повному обсязі повернути не були, у зв'язку з чим, через ухилення ОСОБА_4 від виконання судового рішення, існує необхідність в обмеженні його у праві виїзду за межі України.

Боржник ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він, разом зі своїми родичами здійснює заходи щодо повернення грошових коштів стягувачам та не ухиляється від виконання судових рішень, однак не в змозі сплатити всю суму одразу. В теперішній час він дійсно щомісяця виїздить до Болгарії з метою заробітку грошей. Обмеження у праві виїзду за межі України призведе до неможливості сплати ним грошових коштів за рішенням суду через відсутність іншого джерела доходів.

Представник боржника ОСОБА_3 зазначив у судовому засіданні, що державною виконавчою службою не було надано належних доказів ухилення боржника від виконання судових рішень, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні подання.

Суд, заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 «Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї» кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (Книга друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (глава 21 Книги другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України - особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Заводському ВДВС Миколаївського МУЮ перебуває зведене виконавче провадження №31357973 щодо примусового стягнення грошових коштів з ОСОБА_4.

Згідно п. 11.1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України №512/5 від 02.04.2012р., подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням, у тому числі, повинно містити реквізити виконавчого провадження та підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

З тексту подання вбачається, що воно було подано до суду 28.10.2013 року в рамках зведеного виконавчого провадження №31357973, однак точний перелік виконавчих документів, які входять до складу вказаного зведеного виконавчого провадження із зазначенням дат відкриття провадження за ними та дат приєднання (об'єднання) їх у зведене - державною виконавчою службою надано не було. Зокрема, зазначена у поданні інформація щодо перебуванні на виконанні виконавчих документів, стягувачем за якими є лише Кредитна спілка «Злагода» суперечить інформації, зазначеній в обліковій картці на зведене виконавче провадження №ЄДРВП 31357973 від 16.06.2015 року. Вказане свідчить про вибірковість зазначення інформації у поданні та його не повну відповідність фактичним обставинам виконавчого провадження.

Тобто, як на момент звернення до суду, так і на момент розгляду його судом по суті, подання Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ, не відповідало та не відповідає повною мірою вимогам, зазначеним в п.11.1.1. щодо його форми та змісту.

Згідно ч. 5 ст. 25 та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається із наданих суду матеріалів, державними виконавцями Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ в різний час виносились постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів на користь юридичних осіб та державних установ.

Копії вказаних постанов, згідно тексту подання та пояснень державного виконавця, були надіслані сторонам до відома, однак, будь-яких доказів щодо фактичного надіслання та отримання боржником вказаної постанови та його обізнаності про відкриття виконавчого провадження - суду не надано (відсутні копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення або документи, які підтверджують вручення боржнику документів у будь-який інший спосіб).

При цьому суд враховує, що сам факт надіслання боржнику документів виконавчого провадження, без відповідного документального підтвердження їх вручення, не може бути розцінено як належне повідомлення про відкриття виконавчого провадження, а також про час, дату та місце вчинення виконавчих дій.

Факт ознайомлення боржника з матеріалами виконавчого провадження 28 серпня 2013 року, на що посилається державний виконавець, не замінює собою обов'язку ВДВС вручити боржнику постанови про відкриття виконавчих проваджень у спосіб, який забезпечує фіксацію факту вручення. Крім того, судом приймаються до уваги пояснення ОСОБА_4 щодо надання для ознайомлення лише вибіркових матеріалів виконавчого провадження, яке на момент ознайомлення не було прошито, пронумеровано та систематизовано. Дане твердження не було спростовано представником ВДВС у судовому засіданні, яка пояснила, що до моменту закінчення виконавчого провадження та передачі його до архіву, державний виконавець не зобов'язаний зшивати та нумерувати виконавче провадження, оскільки це не передбачено інструкцією.

Крім того, в порушення п. 11.1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України №512/5 від 02.04.2012р., до подання не було додано відомості щодо повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

Також, за нормами ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно п. 6.2 зазначеної вище Інструкції з організації примусового виконання рішень, передача виконавчого провадження в межах одного органу ДВС або виконавчої групи здійснюється за письмовим дорученням начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівника виконавчої групи.

Тобто, у випадку заміни державного виконавця після відкриття виконавчого провадження до подання мають бути додані документи, які підтверджують, що з поданням до суду звернувся саме той виконавець, який здійснює виконання за конкретним виконавчим документом.

Всупереч зазначених вимог подання, яке є предметом даного розгляду, вказаних відомостей не містить.

Зазначене свідчить, що Заводським ВДВС Миколаївського МУЮ не було дотримано повною мірою порядок внесення до суду подання даної категорії, передбачений ст. 377-1 ЦПК України, а підхід до звернення до суду є формальним.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Подання та додані до нього документи не містять в собі належних, допустимих та узгоджений між собою доказів, які свідчать про свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника ОСОБА_4, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Не було надано таких відомостей і в судовому засіданні під час розгляду даного подання по суті.

Тобто, виконавчою службою не було доведено, що боржник має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

З огляду на викладене, оскільки на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися, бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, суд, дослідивши надані державним виконавцем докази у їх сукупності, вважає що у задоволенні подання Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ слід відмовити за необґрунтованістю у зв'язку з тим, що у судовому засідання не було доведено сам факт умисного ухилення боржника від виконання вимог державного виконавця, пов'язаних із примусовим виконанням рішення суду, а також у зв'язку з порушенням порядку звернення до суду з поданням щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду, передбаченого ст. 377-1 ЦПК України.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити за необґрунтованістю у задоволенні подання старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили після закінчення п'ятиденного строку на апеляційне оскарження.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: А.О.ТЕМНІКОВА