У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Демянчук С.В.

судді: Буцяка З.І., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 21 травня 2015 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області Синіцької Надії Павлівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 21 травня 2015 року подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВ Головного управління юстиції в Рівненській області Синіцької Н.П. задоволено.

Громадянку України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до повного виконання нею боргових зобов'язань за виконавчим листом Рівненського міського суду № 2-4318 від 27 січня 2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" заборгованості в сумі 3765758, 30 грн.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що всупереч вимогам ст. 6 ЗаконуУкраїни „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" у державного виконавця не виникло права на звернення з поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі України, оскільки таке право виникає винятково у разі доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1906/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Музичук Н.Ю.

Доповідач : Демянчук С.В.

Вважає, що подання державного виконавця не містить конкретних доказів факту ухилення її від виконання своїх обов'язків по виконанню рішень суду та про її намір залишити Україну, з чим помилково погодився і суд першої інстанції.

Покликаючись на ст. 33 Конституції України, ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну" просила ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу. Пояснила, що претензій зі сторони державного виконавця до неї не було, тому відсутні підстави вважати, що вона ухиляється від виконання рішення. Навпаки, пояснила, що має місце рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Державним виконавцем проводиться процедура продажу, але поки що будинок не реалізовано. Просила ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні подання.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області Синіцької Н.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї рішеннями суду про стягнення грошових коштів, а тому обмежив ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за виконавчим листом.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про те, що ОСОБА_1 викликалася до виконавчої служби і ухилилася від сплати боргу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Також п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

П. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 28 березня 2012 року серії ВП № 31888034 відкрите виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" заборгованості кредиту в сумі 3 765 758, 30 грн. (а.с. 67).

Доказів, які б свідчили про ухилення боржника від сплати боргу, як того вимагають правила ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та п. 18 ч. З ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", чи про неодноразові нез'явлення боржника на виклики в ДВС, суду не подано.

Тому висновки суду першої інстанції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 є необгрунтованими.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань не вбачається.

Будь-яких достатніх доказів про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань суду не надано.

Таким чином, застосування до ОСОБА_1 з метою виконання нею своїх зобов"язань такого заходу забезпечення впливу, як тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України є передчасним.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 311-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 21 травня 2015 року скасувати.

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області Синіцької Надії Павлівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : З.І. Буцяк

А.М. Шеремет