н/п 2/490/2439/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р.

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Мамаєвої О.В.,

при секретарі Костюк Г.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним кредитного договору, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ :

06.02.2015р. позивач звернувся до суду з позовом до АТ "УкрСиббанк" про визнаня недійсним кредитного договору, вказуючи, що 28.04.2007р. між ним та відповідачем був підписаний договір про надання споживчого кредиту №0. Згідно умов вказаного договору банк зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 150 000 доларів США зі строком повернення 27.04.2017р., зі сплатою відсотків за користування кредитом - 13,5 % річних. В цей же день він уклав із відповідачем договір банківського рахунку № 11936914, відповідно до якого був відкритий поточний рахунок для зарахування кредитних коштів.

Однак, одразу після підписання договору, він повідомив посадову особу банку - кредитного інспектора, що відпала необхідність в отриманні кредиту, та позивачу було повідомлено, що тоді кредитний договір розривається і банк не буде мати будь-яких претензій до позивача, оскільки кредитні кошти він не отримав.

Згідно п.1.1 договору визначено, що позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількома траншами, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, для чого надає банку письмову заяву (за формою згідно вимог банку), в якій зазначає бажану суму траншу та бажану дату його отримання. Така заява позичальника є підставою для видачі банком траншу позичальнику. Кредит надається тільки шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника згідно умов договору.

Позивач вказує, що він такої заяви банку не надавав, банк йому кредитні кошти не видавав.

Згідно ст. 203 ч.5 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи із наведеного, позивач вважає, що відповідач безпідставно вимагає повернення грошових коштів, які він не отримував, тому просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 28.04.2007р.

Ухвалою суду від 14.05.2015р. до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_6

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, заявили клопотання про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовом, оскільки про те, що він нібито отримав кредит, позивачу стало відомо у січні 2009р., коди банк звернувся до Корабельного районного суду м.Миколаєва із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Корабельного суду від 23.04.2014р. у задоволенні позову відмовлено, в зв'язку із тим, що кредит позивачем не отримувався. Однак, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21.08.2014р. рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове, в якому із ОСОБА_1 стягнена сума заборгованості за кредитним договором, при цьому зазначено, що позивач не звертався до суду із позовом про визнання договору недійсним. Тому вважає, що строк звернення до суду пропущений ним з поважної причини та просить його поновити.

Представник відповідача ОСОБА_3 вказала, що з позовом не згодна. Договір кредиту був підписаний сторонами, банк свої зобов'язання за даним договором виконав, перерахувавши кредитні кошти на відкритий позивачу з цією метою рахунок. До грудня 2008р. у банку не було сумнівів, що кредит не був отриманий позивачем, не надходило будь-яких скарг чи заяв, надходили платежі згідно графіку погашення кредиту. Коли виникла заборгованість за кредитом, банк звернувся до Корабельного суду із позовом про стягнення заборгованості. При розгляді справи Кирилюк заявив, що він не підписував заяву на видачу готівки та не отримував кредит. Тому банк із вказаним фактом звертався до правоохоронних органів, але у порушенні кримінальної справи було відмовлено через неможливість встановити осіб, та відмовлено у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_1

Третя особа ОСОБА_4 вказав, що підтримує позов, пояснив, що він виступав майновим поручителем за спірним кредитним договором. У день коли був підписаний кредитний договір, він також підписав договір майнової поруки. І в цей же день він зміг отримати кредит в іншому банку для ОСОБА_1, про що він повідомив позивача, а він відповідно повідомив банк про те, що необхідність і отриманні кредиту відпала.

І лише при розгляді цивільної справи в Корабельному суді їм стало відомо, що кредит був отриманий невстановленою особою. Зняття цих кредитних коштів є підозрілими, оскільки здійснені згідно виписок банка, між 17-00 та 20-00 годинами вечора, тобто поза робочим часом банку.

Від третьої особи ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вказала, що позов підтримує.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третю особу ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши матеріали цивільної справи № 2/488/2/14 за позовом АК "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 28.04.2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 150000 доларів США.

Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не повинна перевищувати розміру суми кредиту, для чого надає банку письмову заяву (за формою встановленою банком), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно умов цього договору, є підставою для видачі банком траншу позичальнику.

Сторони також погодили, що кредит надається банком тільки шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, згідно умов цього договору.

Відповідно до п.1.2.1 договору, строк надання кредиту - у термін, зазначений у заяві позичальника (наданій банку за формою згідно вимог банку) /а.с.5/.

На виконання умов кредитного договору, 28.04.2007р. між сторонами укладено договір банківського рахунку № 1193691 /а.с. 19-23/.

З метою забезпечення кредитних зобов'язань банком укладено договір іпотеки нерухомості, належної на праві власності ОСОБА_5

Згідно виписки руху по рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_1 (№ 9100) 28.04.2007р. о 17-26 год. банком надано кредит ОСОБА_1 шляхом перерахування на вказаний рахунок, у розмірі 150000 доларів США, а 28.04.2007р. о 20-14 год. він зняв вказану суму із рахунку /а.с. 35/.

Представники АТ "УкрСиббанк" звертались до правоохоронних органів, постановою Центрального РВ УМВС України в Миколаївській області від 18.03.2011р., відмовлено у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_1 на підставі п.11 ст. 6 КПК України /а.с. 67/.

23.04.2014р. Корабельним районним судом м.Миколаєва винесено рішення у справі № 2-27/11 за позовом АК інноваційного банку "УкрСиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки встановлено, що у заяві на видачу готівки № 105 від 28.04.2007р. у розмірі 150000 доларів США, підпис виконано не ОСОБА_1, а іншою особою (що слідує із висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 1518 від 09.09.2013р.), та встановлено, що ОСОБА_1 не отримував кредитні кошти /а.с. 55-56/.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21.08.2014р. рішення Корабельного районного суду від 23.04.2014р. скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено, стягнено з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №0 від 28.04.2007р. в загальному розмірі 1087112,80 грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28.04.2007р. звернено стягнення в межах боргу на предмет іпотеки - нежитловий комплекс, розташований в м.Миколаєві по пр.Жовтневому, 273 а на земельній ділянці площею 3031 кв.м., власниками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /а.с. 96-101/. Щодо кредитного договору, судом зазначено, що ОСОБА_1 кредитний договір не оскаржив, а згідно зі ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності правочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014р. рішення апеляційного суду Миколаївської області в частині вирішення позову до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції /а.с. 102-106/.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1,5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При укладенні кредитного договору від 28.04.2007р. сторони дійшли в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Вказані обставини встановлені рішенням суду апеляційної інстанції та ухвалою суду касаційної інстанції.

Як слідує із кредитного договору від 28.04.2007р., строк надання кредиту встановлюється у термін, зазначений у заяві позичальника (наданій банку за формою згідно вимог банку).

Перерахування коштів банком на рахунок ОСОБА_1 було здійснено на підставі заяви на видачу готівки №105 від 28.04.2007р.

Позивач пояснив, що він вказану заяву не підписував та грошові кошти не отримував.

Згідно пояснень представника відповідача, заява ОСОБА_1 на видачу готівки у банку не збереглась, касові документи за період з 2000-2008р.р. були вилучені для знищення відповідно до зведеного акту №4 за 2014р. по Південному регіону "Про вилучення для знищення документів, не внесених до національного архівного фонду".

Згідно висновку експерта №1518 судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи №2/488/4/2013 від 09.09.2013р., підпис від імені ОСОБА_1 в графі "підпис отримувача" заяви на видачу готівки №105 від 28.04.2007р., виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

В зв'язку із чим, суд приходить до висновку про те, що позивач не отримував кредитні кошти за кредитним договором від 28.04.2007р., тобто за спірним правочином не настали правові наслідки, що обумовлені ним.

На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню як обгрунтований та такий, що знайшов своє підтвердження у суді.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3, 4,5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Представником позивача заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду із позовом, оскільки він пропущений із поважних причин, так як дізнався про порушення своїх прав у січні 2009р., коли банк звернувся до Корабельного суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та всі свої заперечення проти позову подавав до суду. Рішенням Корабельного районного суду від 23.04.2014р. у задоволенні позову відмовлено, та рішенням апеляційного суду від 21.08.2014р. скасовано рішення суду першої інстанції, та стягнено заборгованість за кредитним договором. Ухвалою касаційної інстанції від 21.11.2014р. рішення апеляційної інстанції залишено без змін. 06.02.2015р позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Суд вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню, оскільки строк звернення до суду пропущено позивачем із поважних причин, та порушене право підлягає захисту.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати сплачені позивачем при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 3,4,10,11,60,73,209,212,214-215,218 ЦПК України, на підставі ст.ст.16,203,215,256,257,267,1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до АТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним кредитного договору, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом про визнання кредитного договору недійсним.

Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28.04.2007р., укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком "УкрСиббанк" в особі Миколаївського відділення №720 "УкрСиббанк".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя: О. В. Мамаєва