Справа № 2-340/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2010 р.

Малиновський районний суд міста Одеси в складі: головуючого - судді Ярош 1.1,

при секретарі Новіковій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання, зобов'язання укласти договір найму та за зустрічним позовом Малиновської районної адміністрації до ОСОБА_1 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, який 29 січня 2010 року уточнила та в якому просить визнати факт постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 з наймачем ОСОБА_2 з 1964 року по теперішній час та зобов'язати Малиновську районну адміністрації Одеської міської ради укласти з нею договір найму вказаної квартири та відкрити лицьовий рахунок, посилаючись на наступне.

У 1964 році її чоловік ОСОБА_3 отримав ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_1 із складом сім'ї чотири особи: дружина ОСОБА_1, син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_4

У 1987 ОСОБА_3 отримав ордер на зайняття квартири АДРЕСА_2, де й проживав разом із донькою та її сім'єю. Позивач разом із сином продовжила проживати у спірній квартирі.

У 1993 році ОСОБА_2 приватизував квартиру АДРЕСА_3, однак через вибух у квартирі приватизаційні документи згоріли.

Як вказує ОСОБА_1, вона постійно проживала разом із сином ОСОБА_2, вела з ним спільне господарство, сплачувала комунальні послуги, страхувала житло, отримувала пенсію за адресою спірної квартири, ховала ОСОБА_2, а тому на її думку, вона має право на укладення з нею договору найму вказаного житла.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі та звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3, посилаючись на те. що ОСОБА_1 зайняла спірну квартиру без достатньої правової підстави.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативну базу, яка регулює галузь спірних правовідносин, суд дійшов до наступного.

У судовому засіданні в порядку ч.І ст. 61 ЦПК України встановлено, що у 1964- 1965 роках ОСОБА_3 отримав ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_1 із складом сім'ї чотири особи, а саме: дружина ОСОБА_1, син ОСОБА_2, донька ОСОБА_4.

Відповідно до Ордера №238 серія МР від 17 січня 1987 року (а.с. 44), ОСОБА_3 надано право зайняття квартири АДРЕСА_2 із складом сім'ї чотири особи: дружина ОСОБА_4. син ОСОБА_2, донька ОСОБА_1

Відповідно до Рішення Приморського народного суду м. Одеси від 17 березня 1988 року вищевказаний ордер було визнано частково недійсним та ОСОБА_2 виключено з числа членів сім'ї (а.с. 45. 45зв).

На підставі Рішення Малиновської районної ради народних депутатів №238 від 06 травня 1988 року на ім'я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 169).

01 вересня 2008 року ОСОБА_2 помер (актовий запис про смерть №7067. зроблений 03 вересня 2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси (а.с. 10).

На підставі ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі у разі смерті наймача вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Відповідно до ст. 64 ЖК України членами сім'ї наймача може бути визнано осіб, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Представники ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснювали, що ОСОБА_1 після отримання ОСОБА_3 у користування квартири АДРЕСА_4 не виявила бажання проживати разом із чоловіком та залишилася проживати разом із сином ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати.

Відповідно до ч. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати міспе проживання.

Відповідно до відбитку штампу у паспорті громадянина України ОСОБА_1 серії КК №65981 7, виданому Приморським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 13 серпня 2001 року (а.с. 12, 12зв). ОСОБА_1 з 18 травня 1988 року по 12 листопада 2008 року перебувала на реєстраційному обліку за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дор.. 13 кв. 145.

Тобто. > разі проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. 20-В кв. 45. ОСОБА_1 зобов'язана була протягом десяти днів зареєструвати вказане місце проживання. Підтверджень наявності об'єктивних обставин неможливості зареєструвати фактичне місце проживання, в тому числі перешкоджання в здійсненні реєстрації з боку інших осіб, позивачем та її представниками суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за^ який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Отже, судом встановлено, шо місце отримання пенсії визначається пенсіонером на власний розсуд, про що зазначається у відповідній заяві.

Відповідно до Довідки №1883. виданої УПФ України в Малиновськом) районі м. Одеси 10 грудня 2008 року (а.с. 17). ОСОБА_1 з 01 квітня 1987 року отримує пенсію за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової. 20-В кв. 45.

Однак, суд звертає увагу, що на момент оформлення пенсії ОСОБА_1, ще не перебувала на реєстраційному обліку за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дор.. 13 кв. 145. у зв'язку з чим. на думку суду, пенсія була оформлена на попередню адресу проживання.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не встановлено обов'язку пенсіонера повідомляти органи Пенсійного фонду України про зміну свого місця проживання, а тому ОСОБА_1 мала право не переоформлювати виплату пенсії за адресою реєстрації.

Отже, факт отримання пенсії за адресою: АДРЕСА_5 не є беззаперечним свідченням постійного проживання за вказаною адресою.

Представники позивача зазначали, що ОСОБА_1 отримувала пошту за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової. 20-В кв. 45. що підтверджується довідкою від 10 грудня 2008 року, що знаходиться на а.с. 9.

При досліджені судом зазначеної довідки встановлено, що вона надана без дотримання відповідної форми, а саме: довідка надана не на бланку юридичної особи Одеського поштамту, без зазначення прізвища її виконавця та особи, що підписала довідку, без відбитку печатки юридичної особи, а лише з відбитком календарного штампу, який засвідчує тільки дату складання довідки.

У зв'язку з цим. Довідка від 10 грудня 2008 року, що знаходиться на аркуші справи №9. не може бути прийнята судом як доказ по справі.

Щодо Страхового свідоцтва про укладення договору страхування майна, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової. 20-В кв. 45 з ОСОБА_1, то судом встановлено, що даний договір укладався 20 січня 1975 року, тобто до моменту отримання ОСОБА_3 права на вселення в квартиру АДРЕСА_2. Тому страхування спірної квартири ОСОБА_1 у 1975 році не свідчить про факт постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент смерті останнього.

Відповідно до ст. 38 Основ законодавства України про охорону здоров'я, кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим в будь-якому державному лікувально-профілактичному закладі за своїм вибором, якшо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування.

Отже, відповідно до зазначеного, посилання представників ОСОБА_1 на те, що отримання медичного обслуговування в поліклініці №16. яка обслуговує адресу: м. Одеса, вул. Терешкова. 20-В кв. 45. свідчить про постійне місце проживання позивача за цією адресою, не є беззаперечним фактом, оскільки кожен пацієнт має право вільного вибору лікувального закладу, лікаря та способів лікування.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_5, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. 20-В кв. 47, про те. що ОСОБА_1 проживала разом із сином ОСОБА_2 та вела з ним спільне господарство, то вони не можуть бути прийняті судом, оскільки підпис ОСОБА_5 засвідчений Президентом БПФ «Рутенія Одеса» ОСОБА_6, яка є представником ОСОБА_1, а не в порядку, передбаченому ЦГІК України.

Клопотань від сторін про допит ОСОБА_5 у судовому засіданні у якості свідка до суду не надходило.

Що стосуються посилань представників позивача на те, що з ОСОБА_1, як членом сім'ї покійного ОСОБА_2. 01 жовтня 2010 року було укладено договір №4/ч про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, то судом встановлено, що вказаний договір дійсно був підписаний ОСОБА_1, однак, без зазначення того, що вона є членом сім'ї наймача.

Посилання представників позивачів на те, що в довідках, які знаходяться в матеріалах справи, в багатьох випадках зазначалося «сім'я ОСОБА_2» не може свідчитипро те. що ОСОБА_1 проживала разом з сином, оскільки склад сім'ї ОСОБА_2 в даних довідках не зазначався.

До того ж. в Довідці Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 16 лютого 1998 року (а.с. 50) зазначено, що в результаті вибуху в квартирі АДРЕСА_3, який стався 10 жовтня 1993 року, були знищені повністю або частково особові речі та документи ОСОБА_2 В.1. в тому числі військовий квиток. Про знищення речей ОСОБА_1 в довідці не йдеться.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивачем та його представника не доведений факт постійного проживання ОСОБА_1, як члена сім'ї з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Що стосується зустрічних позовних вимог, то судом встановлено наступне.

Відповідно до вищевикладеного. ОСОБА_1 не має правових підстав проживання та користування квартирою №45 в будинку №20-В по вулиці Терешковій в місті Одесі.

12 листопада 2008 року, вже після смерті сина ОСОБА_2, ОСОБА_1 в добровільному порядку знялася з реєстраційного обліку за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дор.. 13 кв. 145. після чого ЗО березня 2009 року зазначена квартира була приватизована її донькою та онукою, чим ОСОБА_1 свідомо позбавила себе реєстрації та права власності на вказане житло.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 має бути виселено із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч. З ст. 88 ЦПК України, позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 8,50 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 37 грн.

Керуючись ст. ст. 10. 57. 58. 60. 88. 208. 209. 212-215 ЦПК України, ст. ст. 64, 106 ЖК України. Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Основами законодавства України про охорону здоров'я. Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання, зобов'язання укласти договір найму - відмовити.

Зустрічний позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави державне мито у розмірі 8.50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 гри.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області, через Малиновськйй районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десятл^днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Ярош А.1,