АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_13 до публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Рокицького Ігоря Вікторовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», апеляційною скаргою ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_13, апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року, -

у с т а н о в и в :

У жовтні 2011 року ОСОБА_13 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська автомобільна корпорація» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6березня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська автомобільна корпорація» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 146 138,49 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 2 липня 2013 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову, яким стягнуто з ПАТ «Українська автомобільна корпорація» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час розгляду справи позов було уточнено, заявлено позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування зі страховика ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», а також матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_4 Крім того в якості відповідачів залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 листопада 2007 року близько 19 год.

30 хв. по вул. Довженка, 16 в м. Києві автомобіль «Daewoo Lanos», державний номер _________________________________________________________

Справа № 761/7709/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/6392/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

НОМЕР_4, який належить ПАТ «Українська автомобільна корпорація» під керуванням ОСОБА_4 виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся в середній смузі з автомобілем «Mercedes-Benz C240», державний номер НОМЕР_1, що належить позивачу та знаходився під його керуванням. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За фактом дорожньо-транспортної пригоди Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, проте провадження у ній зупинено. Позивач вказує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz C240» становить 209 647,15 грн., що більше його ринкової вартості - 146 138,49 грн., а вартість проведеного автотоварознавчого дослідження - 700,00 грн. Також посилається на те, що в результаті отриманих травм йому було встановлено другу групу інвалідності. У зв'язку з викладеним просив стягнути солідарно з ПАТ «Українська автомобільна корпорація», як власника джерела підвищеної небезпеки, та ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», як страховика в межах ліміту 25 500,00 грн. на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 146 838,49 грн., а також з ОСОБА_4 та ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» в межах ліміту 51 000,00 грн. моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 рокупозов задоволено частково. Стягнуто на користь позивача: з ПАТ «Українська автомобільна корпорація» матеріальну шкоду у розмірі 58 169,25 грн., з ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 58 169,25 грн., з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_13, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю. Стягнути солідарно з ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» матеріальну шкоду у розмірі 146 838,49 грн. Стягнути з ОСОБА_4 та ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що він не пред'являв позову до ОСОБА_6 та ОСОБА_5, яких судом було залучено до участі у справі в якості відповідачів за клопотанням ПАТ «Українська автомобільна корпорація». Також вказує, що судом неправомірно було відмовлено у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування зі страховика ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант».

В апеляційній скарзі Рокицький І.В. в інтересах ПАТ «Українська автомобільна корпорація», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову до ПАТ «Українська автомобільна корпорація».

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що автомобіль «Daewoo Lanos», який належить ПАТ «Українська автомобільна корпорація», під керуванням ОСОБА_4 здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz C240» під керуванням ОСОБА_13, внаслідок непереборної сили - зіткнення з автомобілем «Peugeot 407», який належить ОСОБА_11, з вини його водія - ОСОБА_5 Також посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення змінити та відмовити у задоволенні позову про стягнення з неї матеріальної шкоди.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що досудовим слідством не було встановлено вину водія належного їй автомобіля «Peugeot 407» - ОСОБА_5, а тому у неї не виникає обов'язку відшкодувати завдану позивачу внаслідок ДТП шкоду. Також посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_13 - ОСОБА_8 подану ним та ОСОБА_6 апеляційні скарги підтримав та просив задовольнити, проти апеляційної скарги представника ПАТ «Українська автомобільна корпорація» заперечував.

Представник ПАТ «Українська автомобільна корпорація» - Рокицький І.В. подану ним та ОСОБА_6 апеляційні скарги підтримав та просив задовольнити, проти апеляційної скарги представника позивача заперечував.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_12 подану ним апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, проти апеляційних скарг представників позивача та ПАТ «Українська автомобільна корпорація» не заперечував.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення скарг ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та ОСОБА_6, а також часткового задоволення скарги ОСОБА_13 виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в провадженні СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві перебуває кримінальна справа № 10-14578, порушена 23 листопада 2007 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 листопада 2007 року на перетині вул. Довженка та вул. О. Теліги в м. Києві, яка відбулася внаслідок зіткнення невстановленого автомобіля типу «Джип» під керуванням невстановленої особи, автомобілів «Peugeot 407», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_3, який належить ПАТ «Українська автомобільна корпорація», під керуванням ОСОБА_4 та «Mercedes-Benz C240», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_13.

Постановами слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10 грудня 2007 року та від 22 грудня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_13 по кримінальній справі визнано потерпілими.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 4/к від 3 квітня 2008 року, проведеної Київським міським бюро судово-медичної експертизи, визнано доведеним, що у позивача на момент надходження до стаціонару 19 листопада 2007 року о 20 год.

35 хв. мали місце тілесні ушкодження середньої тяжкості, які утворилися за вказаних обставин (том 1 а.с. 123-128).

Відповідно до довідки МСЕК ОСОБА_13 визнано інвалідом другої групи безстроково з порушенням опорно-рухового апарату (том 1 а.с. 29).

Висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центра ГУ МВС України у м. Києві за результатами проведення автотехнічної експертизи № 480 від 9 жовтня 2009 року (том 1 а.с. 209-214) встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася у темну пору доби на проїжджій частині, освітленій міським електроосвітленням. Автомобіль «Peugeot 407», яким керував ОСОБА_5, рухався у крайній правій смузі по вул. О. Теліги в напрямку вул. Дорогожицької в м. Києві. Паралельно з ним у середній смузі рухався автомобіль «Daewoo Lanos», під керуванням ОСОБА_4 Наближаючись до примикання другорядної дороги, а саме з'їзду з шляхопроводу, водій автомобіля «Peugeot 407» побачив, що при виїзді із другорядної дороги на вул. Довженко стоїть невстановлений автомобіль, за яким він помітив виїжджаючий на смугу його руху інший невстановлений автомобіль типу «Джип», після чого стався контакт між переднім правим кутом автомобіля «Peugeot 407» та невстановленого автомобіля типу «Джип». У момент виявлення водієм ОСОБА_5 невстановленого автомобіля «Джип» відстань між ними до зіткнення була 21,5 м. Після зіткнення автомобіль «Peugeot 407» змістився лівою частиною у середню смугу, на якій рухався керований ОСОБА_4 автомобіль «Daewoo Lanos», між правою боковою частиною якого та лівою боковою частиною автомобіля «Peugeot 407» стався контакт. Внаслідок цього автомобіль «Daewoo Lanos» змінив напрямок руху та некеровано змістився на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення його передньої частини з передньою лівою частиною автомобіля «Mercedes-Benz C240», під керуванням ОСОБА_13.

Експертом встановлено, що автомобіль «Peugeot 407» після зіткнення з невстановленим автомобілем типу «Джип» фактично перебував у аварійній дорожній обстановці.

Також встановлено, що водіями належного ПАТ «Українська автомобільна корпорація» автомобіля «Daewoo Lanos» та автомобіля позивача у даних дорожніх умовах максимально допустима величина швидкості руху обрана відповідно до вимог

п. 12.2 Правил дорожнього руху України.

Проте, питання наявності у водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_13 технічної можливості уникнути зіткнення експертом не вирішено.

Постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 18 грудня 2010 року досудове слідство по кримінальній справі зупинено до встановлення особи, яка вчинила злочин (том 1 а.с. 12).

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_5,

ОСОБА_4 та ОСОБА_13 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, пред'явлено не було.

Відповідно до висновку Слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві у листі від 13 жовтня 2009 року № 12/Д-1428 зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм, особу якого не встановлено.

На підставі викладеного суд першої інстанції встановив, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, а саме невстановленого автомобіля типу «Джип», та особи, яка ним керувала, належного відповідачу ОСОБА_6 автомобіля «Peugeot 407» під керуванням ОСОБА_5 та належного відповідачу ПАТ «Українська автомобільна корпорація», керованого ОСОБА_4 автомобіля «Daewoo Lanos», дії яких спричинили зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz C240», під керуванням його власника ОСОБА_13, що рухався по зустрічній смузі руху.

Задовольняючи позов частково, суд дійшов висновку про те, що підстав для визнання вини водіїв автомобілів «Peugeot 407» та «Daewoo Lanos» у завданні шкоди позивачу не встановлено. Разом з тим, за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність мають нести власники вказаних автомобілів - ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та ОСОБА_6

Щодо позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування зі страховика автомобіля «Daewoo Lanos» - ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», то суд, відмовляючи у їх задоволенні, виходив з того, що із повідомленням про настання страхового випадку та відповідною заявою про виплату страхового відшкодування позивач не звертався.

Також суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_13 50 000,00 грн. в якості компенсації моральної шкоди, завданої його безпосередніми діями.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з положеннями статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З висновку автотехнічної експертизи та матеріалів кримінальної справи вбачається, що належний позивачу автомобіль «Mercedes-Benz C240» було пошкоджено внаслідок зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», який виїхав на смугу зустрічного руху.

Як вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами, власником автомобіля «Daewoo Lanos» є ПАТ «Українська автомобільна корпорація».

Колегія суддів при цьому наголошує, що суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин норму, закріплену у статті 1188 ЦК України, оскільки, незважаючи на наявність кількох джерел підвищеної небезпеки, зіткнення автомобіля «Mercedes-Benz C240» відбулося саме з автомобілем «Daewoo Lanos».

Наведені обставини свідчать про те, що шкода автомобілю позивача завдана безпосередньо одним джерелом - автомобілем, який належить ПАТ «Українська автомобільна корпорація».

Питання дії на автомобіль «Daewoo Lanos» інших джерел підвищеної небезпеки становить собою зміст окремих правовідносин - між ПАТ «Українська автомобільна корпорація», як власником зазначеного автомобіля, та власником автомобіля «Peugeot 407» - ОСОБА_6

Наведене свідчить про те, що за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем «Daewoo Lanos», в силу вимог ст. 1187 ЦК України має нести відповідальність його власник - ПАТ «Українська автомобільна корпорація».

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Отже, враховуючи те, що з часу завдання шкоди у дорожньо-транспортній пригоді (листопад 2007 року) до моменту пред'явлення позову у даній справі (жовтень 2011 року) минуло більше трьох років, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до ПАТ «Українська автомобільна корпорація».

Посилання представника позивача на ту обставину, що вперше він звертався з таким позовом у серпні 2009 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом з огляду на наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2011 року, позовну заяву залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Доводи представника позивача з приводу того, що ним було пропущено строк позовної давності, оскільки він в касаційному порядку оскаржував ухвалу апеляційного суду, якою була залишена без змін ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, не свідчать про поважність причин пропуску такого строку та не можуть слугувати підставами для його поновлення.

Положеннями статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представником відповідача ПАТ «Українська автомобільна корпорація» було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності у відповідній заяві (том 2 а.с. 171).

Таким чином позивач ОСОБА_13 пропустив трирічний строк для звернення до суду з вимогами до ПАТ «Українська автомобільна корпорація» про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, що є самостійною і достатньою підставою для відмови у їх задоволенні.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

Також судом було вірно встановлено, що між ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» та ПАТ «Українська автомобільна корпорація» укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ 1576820 від 6 липня 2007 року, предметом страхування за яким є майнові інтереси, пов'язані з відшкодуванням шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_3 (том 1 а.с. 78).

Вказаним договором передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000,00 грн. на одного потерпілого, а за шкоду, заподіяну майну - 25 500,00 грн. на одного потерпілого, франшиза - 510,00 грн.

Згідно з положеннями статей 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок, умови та вимоги нарахування страхового відшкодування.

Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині з тих підстав, що позивач не звертався до страховика із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, з огляду на наступне.

Як вбачається з пояснень представника позивача, йому не було відомо про те, що відповідальність власника автомобіля «Daewoo Lanos» застрахована. Про наявність зазначеного страхового полісу він дізнався лише під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, після чого і звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» з відповідними позовними вимогами.

Крім того, під час апеляційного перегляду справи було встановлено та підтверджується відповідними матеріалами справи, що страхувальник ПАТ «Українська автомобільна корпорація» повідомив страховика про страховий випадок ще 19 листопада 2007 року, на підставі чого було складено страховий акт № 100507.

Таким чином, відповідач ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», як страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, несе відповідальність за завдання шкоди майну та здоров'ю потерпілого ОСОБА_13 застрахованим транспортним засобом в межах встановлених полісом лімітів.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

До участі у справі в якості відповідачів було залучено ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Разом з тим, позовних вимог до вказаних осіб як до власника та водія автомобіля «Peugeot 407» ОСОБА_13 під час розгляду справи не заявляв.

З викладеного вбачається, що законні підстави для стягнення з них матеріальної та моральної шкоди у суду першої інстанції були відсутні.

Таким чином, висновок суду про наявність підстав для стягнення з

ОСОБА_6 матеріальної шкоди не є обґрунтованим.

Водночас, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлена позивачем моральна шкода у розмірі 100 000,00 грн. не підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі.

Враховуючи завдані позивачу страждання, зокрема каліцтво та повне знищення належного йому автомобіля, сума у 51 000,00 грн. відповідає вимогам розумності та справедливості і є достатньою для компенсації моральних страждань ОСОБА_13, як потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, а тому підлягає стягненню на його користь в якості компенсації моральної шкоди.

З огляду на те, що вказана сума не перевищує встановлений договором обов'язкового страхування ліміт відповідальності, вона підлягає стягненню з ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант».

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги до ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача завдані діями страхувальника матеріальна та моральна шкода в межах встановленого договором ліміту відповідальності та з вирахуванням франшизи, а саме: матеріальна шкода у розмірі 24 990,00 грн. та 51 000,00 грн. в якості компенсації шкоди, заподіяної здоров'ю потерпілого.

Таким чином, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_13 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Рокицького Ігоря Вікторовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» та апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» на користь ОСОБА_13 заподіяну майнову шкоду у розмірі 24 490,00 грн. та моральну шкоду, заподіяну здоров'ю - у розмірі 51 000,00 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» в дохід держави 731,10 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко