Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2015 Справа №600/389/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області, Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, третя особа на стороні відповідачів Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної казначейської служби, надалі відповідач-1, прокуратури Тернопільської області, надалі відповідач-2, Управління Служби безпеки України у Тернопільській області, надалі відповідач-3, за участю третьої особи на стороні відповідачів Державна казначейська служба України, в якому просить стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського району заподіяної шкоди в розмірі 1 280 000 грн., яка включає грошові доходи, втрачені внаслідок незаконних дій органів прокуратури в сумі 237 959,78 грн., витрати на проїзд в розмірі 12 040,22 грн., витрати на правову допомогу в сумі 30 000 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримують, в їх обґрунтування зазначають, що вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 27.06.2014р., який залишений без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15.10.2015р. ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 368 КК України та виправдано. Тому, в силу ст. 1176 ЦК України та норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на відшкодування завданої шкоди внаслідок незаконного затримання, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою.

Стверджує, що працівниками Головного управління СБУ у Тернопільські області незаконно здійснювалися оперативно-розшукові заходи, незаконно направлені до прокуратури Тернопільської області матеріали перевірки в порядку ст. 97 КПК України відносно ОСОБА_1 та працівниками СБУ було проведено незаконне затримання ОСОБА_1, в результаті чого йому завдані тілесні ушкодження та побиття.

Прокуратурою Тернопільської області було незаконно порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1, як наслідок Прокуратура неодноразово зверталася із поданням до Тернопільського міськрайонного суду для застосування ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Тернопільським міськрайонним судом незаконні подання прокуратури Тернопільської області були задоволенні, ОСОБА_1 обрано запобіжний захід тримання під вартою, строк якого продовжувався, поки 05.04.2010р. не було обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

В результаті незаконного порушення кримінальної справи, яка судом була закрита за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, його було звільнено з органів внутрішніх справи через дискредитацію. В зв'язку із звільненням з посади ОСОБА_1 позбавився законного права щодо нарахування та отримання вихідної допомоги та пенсії, що станом на дату звернення до суду становить на загальну суму 237 959,78 грн., в яку входять 27 959,78 грн. вихідної допомоги та 210 000 грн. щомісячного пенсійного забезпечення. Крім цього, через незаконне порушення прокуратурою в Тернопільській області кримінальної справи, проведення досудового слідства та неодноразовий розгляд її судами ОСОБА_1 втратив значну суму коштів на оплату проїзду за викликами органів розслідування та суду, яка становить 12 040,22 грн. Від порушення кримінальної справи та до закінчення її розгляду судом, ОСОБА_1 користувався послугами адвокатів, вартість яких оплатив у сумі 30 000 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що він незаконно перебував під вартою за період з 05.12.2009р. по квітень 2010 року через неправомірні дії Прокуратури Тернопільської області, чим порушувалися його права, а саме неможливість вільного пересування, підтримувати зв'язки з оточуючими, були порушенні нормальні життєві зв'язки, що потягнули за собою моральні переживання, страждання, неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими. Незаконними діями Прокуратури, які були спростовані вироком суду про його виправдання, ОСОБА_1 завдано шкоди діловій репутації, принижено його честь і гідність, оскільки в засобах масової інформації та інтернет-сторінках неодноразово друкуються статті про ОСОБА_1, який займає вибрану посаду міського голови міста Бережани, що ставлять під сумнів його порядність, чесність, принижують перед виборцями.

В зв'язку із незаконними діями працівників ГУ СБУ в Тернопільській області, а саме незаконне затримання, ОСОБА_1 було завдано тілесних ушкоджень, стан здоров'я ОСОБА_1 досі не покращився, що потребує значних коштів та часу на його відновлення.

Таким чином, через незаконні дії прокуратури Тернопільської області та ГУ СБУ в Тернопільській області, які виражаються у неправомірному затриманні та порушенні кримінальної справи, незаконного перебування під вартою, ОСОБА_1 завдана шкода, яку просить він стягнути в судовому порядку.

Представники Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області, Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, третя особа на стороні відповідачів Державна казначейська служба України у поданих запереченнях проти позову просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що матеріали справи не місять доказів факту вчинення як працівниками ГУ СБУ в Тернопільській області, так і Прокуратурою Тернопільської області незаконних дій, всі дії проводилися в рамках наданих повноважень. Крім цього, зазначають, що ОСОБА_1 не довів понесення вказаних ним витрат на проїзд до суду, витрат на оплату правової допомоги. Та обставина, що ОСОБА_1 було звільнено із роботи, не може слугувати для стягнення із відповідачів шкоди, а є трудовими відносинами із роботодавцем, які повинні вирішуватися в іншому порядку. Через відсутність незаконних дій з боку відповідачів, підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди не вбачається. Також, ОСОБА_1 не доведено причинно-наслідкового зв'язку із захворюваннями, з приводу яких він звертався до лікувальних закладів із його затриманням, порушенням кримінальної справи, триманням під вартою.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, встановив наступне.

03 грудня 2009 року гр. ОСОБА_3 звернувся із заявою до УСБУ в Тернопільській області про вжиття необхідних заходів до начальника Бережанського ДАІ ОСОБА_1 згідно законодавства та притягнення його до кримінальної відповідальності. ОСОБА_3 був попереджений про відповідальність, яка передбачена ст. 383 КК України за дачу завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину.

04 грудня 20098 року старшим оперуповноваженим в ОВС ВБКОЗ УСБУ в Тернопільській області складений протокол огляду, фіксації, вручення грошових коштів гр. ОСОБА_3, надані на оперативні цілі, кожна у правій стороні лицевої частини з написом «хабар». Вказані купюри у кількості 38 штук вручені гр. ОСОБА_3 для участі у проведенні заходів і отримання фактичних даних про вимагання та одержання хабара начальником ВДАІ з ОАТ Бережанського району УДАІ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_5

УСБУ в Тернопільській області Відділ по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю 04 грудня 2009 року направив прокурору Тернопільської області звернення в порядку ст. 97 КПК України, а саме матеріли перевірки щодо начальника Бережанського ВДАІ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_1, в діях якого вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

05 грудня 2009 року прокуратурою Тернопільської області порушено кримінальну справу №1681251 стосовно начальника відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Бережанського району та автомобільно-технічної інспекції УДАІУ Правління МВС України в Тернопільській області ОСОБА_1 за фактом одержання хабара службовою особою, поєднане з вимаганням, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Згідно протоколу затримання підозрюваного від 05 грудня 2009 року в приміщенні службового кабінету прокуратури Тернопільської області старший слідчий прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 з участю старшого оперуповноваженого в ОВС ВБКОЗ Управління служби безпеки України в Тернопільській області ОСОБА_7 затримано підозрюваного ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, тобто одержання хабара шляхом вимагання.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2009 року за поданням старшого слідчого прокуратури Тернопільської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 11.12.2009р. апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 07.12.2009р. про обрання ОСОБА_1 міри запобіжного заходу у виді тримання під варту залишено без задоволення.

14 грудня 2009 року ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 386 К України.

02 лютого 2010 року старший слідчий прокуратури Тернопільської області звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із поданням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1, яке постановою Тернопільського міськрайонного суду було задоволено та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 до 05 квітня 2010 року.

30 березня 2010 року старший слідчий прокуратури Тернопільської області звернувся до апеляційного суду Тернопільської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 02.04.2010р. відмовлено у задоволенні подання старшого слідчого прокуратури Тернопільської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 та 05 квітня 2010 року старшим слідчим прокуратури Тернопільської області застосовано ОСОБА_1 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з місця постійного проживання.

Вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 27.06.2014р. по кримінальній справі №600/1392/13-к по обвинуваченні ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України визнано не винним у зв'язку з відсутністю його діях складу злочину згідно п. 2 ст. 6 КК України та виправдано, а кримінальну справу закрито.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15.10.2014р. вирок Козівського районного суду від 27.06.2014р., яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 368 КК України та виправдано залишено без змін.

08 грудня 2009 року УМВСУ в Тернопільській області видало Наказ №264о/с «Про звільнення з органів внутрішніх справи у запас Збройних сил за п. 66 (через дискредитацію)» підполковника міліції ОСОБА_1, начальника відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Бережанського району та автомобільно-технічної інспекції МГБ, з 08 грудня 2009 року. Підставою послужило висновок про звільнення Наказ УМВС України в Тернопільській області від 05.12.2009р. №563, згода ДДАІ МВС України від 08.12.2009р. №4/10-11256.

За таких обставин, ОСОБА_1 вважає, що в зв'язку із законними діями як ГУ СБУ в Тернопільській області, так і прокуратури Тернопільської області, що виражаються у незаконному затриманні, порушенні кримінальної справи, перебуванні під вартою, його неправомірно було звільнено з посади і позбавлено на вихідну допомогу, пенсійне забезпечення, він поніс витрати на правову допомогу, приїзд до органів досудового слідства та суду, нанесена моральна шкода, і які підлягають до відшкодування.

Суд, дослідивши зібранні по справі докази та оцінивши норми чинного законодавства, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Стаття 1176 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, встановлює, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Пункт 2 частини 2 статті 1167 цього Кодексу передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», надалі Закон, передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода.

Відшкодування шкоди у вигляді заробітку та інших грошових доходів, які втратив громадянин внаслідок незаконних дій - проводиться за рахунок коштів державного бюджету, розмір яких визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади).

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається із досліджених судом матеріалів справи, працівники ГУ СБУ в Тернопільській області в межах наданих Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» проводили перевірку щодо діяльності начальника Бережанського ВДАІ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_1 за заявою гр. ОСОБА_3, в діях якого вбачалися ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 К України. Матеріли перевірки були направлені прокурору Тернопільської області і 05 грудня 2009 року працівниками прокуратури Тернопільської області та УСБУ в Тернопільській області відбулося затримання ОСОБА_1 як підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, тобто одержання хабара шляхом вимагання. На виконання положень Кримінального процесуального кодексу України 05 грудня 2009 року старшим слідчим прокуратури була винесена постанова про порушення кримінальної справи №1681251 стосовно гр. ОСОБА_1 за фактом одержання хабара, що було поєднано з вимаганням цього хабара за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

При вказаних обставинах, позивачем не долучено і судом не здобуто доказів оскарження за твердженням ОСОБА_1 незаконних дій працівників прокуратури та СБУ в Тернопільській області по його затриманню. Постанова старшого слідчого прокуратури Тернопільської області від 05.12.2009р. про порушення кримінальної справи не оскаржувалася і є чинною.

В подальшому, старший слідчий прокуратури Тернопільської області, виконуючи вимоги КПК України звернувся із поданням про застосування ОСОБА_1 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою та Тернопільським міськрайоним судом подання було задоволено, ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід за апеляційною скаргою ОСОБА_1 був залишений без змін Апеляційним судом Тернопільської області. Проте, постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 02.04.2010р. відмовлено у задоволенні подання старшого слідчого прокуратури Тернопільської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 та 05 квітня 2010 року ОСОБА_1 старшим слідчим прокуратури Тернопільської області застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з місця постійного проживання.

Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає вчинення незаконних дії з боку прокуратури Тернопільської області, оскільки старший слідчий виконував процесуальні дії, передбачені положенням КПК України і вчинення яких є обов'язковим.

Крім цього, на клопотання ОСОБА_1 судом витребовувалися матеріали щодо звернення ОСОБА_9 з приводу побиття ОСОБА_1 із Військової прокуратури Тернопільського гарнізону. Із поданих Військовою прокуратурою матеріалах встановлюється, що помічником військового прокурора Тернопільського гарнізону 10.02.2010р. винесена постанова про відмову в порушення кримінальної справи по факту побиття ОСОБА_1 працівниками СБУ у Тернопільській області та застосування до нього спецзасобів при затриманні ОСОБА_1 04.12.2009р. працівниками спецпідрозділу СБУ «Альфа». У постанові від 10.02.2010р. вказано, що під час проведення перевірки не було встановлено факту умисного спричинення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_1 зі сторони працівників СБУ у Тернопільській області, а тому в діях працівників СБУ в Тернопільській області відсутні ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 424 КК України.

У відповідності до пункту 1 статті 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема: «с» - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно положення підпункту «с» пункту 1 цією статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або затримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Пункт 5 статті 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Тобто, позивач має право на відшкодування, в разі встановлення порушення СБУ в Тернопільській області та прокуратурою Тернопільської області положень статті 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

У відповідності до ст.ст. 60, 212 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факту вчинення працівниками СБУ в Тернопільській області незаконних дій при проведенні оперативно-розшукової діяльності та його незаконного затримання, а також і не доведено незаконних дій працівників прокуратури Тернопільській області при здійсненні досудового розслідування, що виражається у нібито незаконному позбавленні волі - застосування запобіжного заходу тримання під вартою, незаконного порушення кримінальної справи, що потягло за собою звільнення ОСОБА_1 з посади із втратою пенсійного забезпечення, а також нанесення моральної шкоди саме через незаконні дії працівників СБУ в Тернопільській області та прокуратури в Тернопільській області. ОСОБА_1 скористався наданим правом на оскарження за його твердження вчинення неправомірних дій працівників СБУ в Тернопільській області та прокуратури Тернопільської області, проте доказів визнання таких ним не подано та судом не здобуто.

Тому, в даному випадку відсутні порушення пунктів 1-4 статті 5 Конвенції відповідачами СБУ в Тернопільській області та прокуратурою Тернопільській області, що би надавало правові підстави застосувати вимоги пункту 5 статті 5 Конвенції та положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для відшкодування визначеної ОСОБА_1 шкоди.

Разом з тим, суд відзначає, що порушення трудових прав ОСОБА_1, яке виразилося у його звільненні з Органів внутрішніх справ та позбавлення права на отримання пенсійного забезпечення було захищене шляхом винесення Тернопільським окружним адміністративним судом 25.05.2015р. постанови, яка залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду України 05.10.2015р. про скасування Наказу УМВС в Тернопільській області від 05.12.2009р. №563 та відповідно прийнятого на його підставі Наказу УМВС в Тернопільській області по особового складу від 08.12.2009р. №264о/с про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справи у запас Збройних сил за п. 66 (через дискредитацію) у частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та стягнуто 27588,40 грн. вимушеного прогулу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що виконавчий лист адміністративного суду на його поновлення на роботі знаходиться в державній виконавчій службі, проте не виконаний, так як очікують роз'яснення виконання постанови.

Інші порушенні права позивача, на які він посилається, зокрема, втрата стажу та права на пенсійне забезпечення повинні захищатися і відновлюватися способами та у порядку, визначеному пенсійним, трудовим законодавством.

Визначені позивачем ОСОБА_1 суми, які заявляються до стягнення, а саме витрати на проїзд за виклики органів розслідування та суду в розмірі 12040,22 грн. нічим не підтвердженні, довільно розраховані, а також враховуючи ту обставину, що у ОСОБА_1 існував обов'язок з'являтися на виклики слідчого при проведені досудового розслідування та суду при його судовому розгляді при наявності законних на те підстав.

Також, заявленні позивачем до стягнення понесені витрати на правову допомогу в розмірі 30 000 грн., яка надавалася адвокатами при здійсненні досудового розслідування кримінальної справи та розглядом її судами не підтвердженні належними доказами.

В зв'язку із недоведеністю вчинення незаконних дій працівниками СБУ в Тернопільській області та прокуратури в Тернопільській області по затриманню ОСОБА_1, порушення відносно нього кримінальної справи, перебування останнього під вартою, нанесення тілесних ушкоджень працівниками СБУ в Тернопільській області при його затриманні, незаконність обмеження права через тримання його під вартою та підпискою про невиїзд, посилання позивача щодо стягнення нанесеної моральної шкоди із цих підстав не заслуговують на увагу. Правоохоронні органи діяли в межах наданих законодавством повноважень і часткове обмеження прав ОСОБА_1 було встановлено на підставі закону.

Посилання ОСОБА_1 на ті обставини, що від його незаконного затримання, застосування фізичної сили при затриманні, перебуванні під вартою в нього погіршилося здоров'я, неодноразово звертається до медичних закладів для його покращення, не можуть слугувати для підтвердження понесення моральної шкоди і її стягнення при встановлених судом обставинах, оскільки не доведено існування причинно-наслідкового зв'язку між захворюваннями, які є в ОСОБА_1 і з приводу яких він звертався до лікувальних закладів із вчиненими працівниками правоохоронних органів дій по розслідуванні кримінальної справи.

Крім цього, позивач вказує, що йому було завдано моральних страждань, принижено його честь, гідність і ділову репутацію через неодноразові публікації статей в засобах масової інформації та в інтернет-виданнях про особу ОСОБА_1, яку ототожнюють із «хабарником», особою, яку підозрюють у скоєнні злочину, через незаконне порушення кримінальної справи за нібито отримання хабара шляхом вимагання, що не знайшло свого підтвердження через його виправдання вироком Козівського районного суду. Ділова репутація позивача була підірвана незаконним порушенням кримінальної справи та висуненим обвинувачення в отриманні хабара особою, яка працює у органах місцевого самоврядування на посаді міського голови м. Бережани.

На зазначені твердження позивача суд зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до осіб, які поширили вказану інформацію про її спростування за наявності в даному випадку інших встановлених обставин, які можливо слугували її поширенню, а також і до гр. ОСОБА_3, якого було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину і за заявою якого працівниками СБУ в Тернопільській області і прокуратури Тернопільської області відбулося затримання особи, порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи за фактом одержання хабара службовою особою, поєднане з вимаганням, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, що не було доведено в процесі розгляду кримінальної справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 16, 1176 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», «Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», суд -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області, Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, третя особа на стороні відповідачів Державна казначейська служба України про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського району заподіяної шкоди в розмірі 1 280 000 грн., яка включає грошові доходи, втрачені внаслідок незаконних дій органів прокуратури в сумі 237 959,78 грн., витрати на проїзд в розмірі 12 040,22 грн., витрати на правову допомогу в сумі 30 000 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяЮ. І. Дзюбановський