АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4318/15 Головуючий 1 інст. - Зелінський В.Г.
Справа № 623/5482/14-ц Доповідач - Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Бугаївської сільської ради Ізюмського районну, Ізюмської райдержадміністрації, ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування на 3/4 частини земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на 3/4 частини земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 який є його батьком, що підтверджується свідоцтвом про смерть з актовим записом №21.

На праві власності померлому ОСОБА_6 належала земельна ділянка, що розташована на території Бугаївської Сільської Ради Ізюмського району Харківської області площею 4,3847 гектарі ,згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 на підставі розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації від 25 листопада 2002 року за №416. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №517.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3, право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку площею 4,3847 гектарі, розташовану на території Бугаївської Сільської Ради Ізюмського району Харківської області, КСП «Восток», переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту із земельної ділянки розміром 3,8911 га. Та ділянки розміром 0, 4936 га. В розмірі ? частини.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про його скасування та ухвалення нового, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про поважність причини суду не повідомили, тому справу судова колегія розглядає, у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України - за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, правильно визначився з юридичною оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом що їх регулює

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 визнаючи за ним право власності на ? частини спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, суд виходив із дійсних обставин справи, при цьому керувався вимогами ст. ст. 1261, 1268, 1269, 1274 ЦК України.

Так, по справі встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадкоємцями першої черги є: мати спадкодавця ОСОБА_5, дружина ОСОБА_1, сини ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 4,3847 гектарі, розташованої на території Бугаївської Сільської Ради Ізюмського району Харківської області, КСП «Восток», згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 на підставі виданого Ізюмською райдержадміністрацією від 29 грудня 2002 року.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 в строки, передбачені законом звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Син померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5 офіційно відмовилися від спадщини на користь позивача (а.с.14, 62, 67).

У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна померлому приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області у відповідності до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами (із змінами), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №282/20595 доведено було до відома позивача, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, може бути вчинено після надання ним необхідних правовстановлюючих документів, що підтверджують належність цього майна спадкодавцеві, а у разі відсутності у нього необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів йому рекомендовано звернутися до суду для вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -