Номер провадження: 22-ц/785/4910/15
Головуючий у першій інстанції Турецький О. С.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Короткова В.Д., Гончаренко В.М.

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики , за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2014 року , -

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики і в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 17.02.2012 року позивач , за договором позики , укладеного з відповідачем ОСОБА_3 передала ,а відповідач ОСОБА_3 отримала в борг 2000 дол.США ,строком повернення до 17.04.2012 року , для здійснення ремонту квартири , розташованій в АДРЕСА_1, про що було ОСОБА_3 складено розписку.

Свої зобов'язання ОСОБА_3не виконала,борг своєчасно не повернула.

На час укладання договору позики, ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Позивач просила стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача борг за договором позики від 17.02.2012 року у розмірі 2000 дол.США за курсом НБУ на час постановлення рішення суду.

Заочне рішення ухвалено у відсутність сторін.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 15.05.2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 23320,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 229 грн. 40 копійок.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 03 грн. 80 копійок.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 09.04.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що позивач за договором позики ,через невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань по погашенню позики набула право вимоги , а відповідачі повинні відшкодувати заборгованість за договорами позики.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.06.2015 року провадження у справі стосовно позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 закрито.

З матеріалів справи вбачається , що 17.02.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики ,за яким ОСОБА_3 отримала в борг 2000 дол. США, строком повернення позики до 17.04.2012 року про що ОСОБА_3 видала позивачу розписку (а.с.118).

Свої зобов'язання ОСОБА_3 не виконала, борг своєчасно не повернула.

На час укладання договору позики, ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, що підтверджується записом акту про укладення шлюбу № 4266 від 10.12.1971 р. (а.с.36) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.37-38).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Матеріали справи не містять ,а позивачем , в супереч до вимог ст. 60 ЦПК України ,не надані докази того, що отримані кошти ОСОБА_3 були використані на потреби сім'ї та на ремонт квартири , в якій проживав відповідач ОСОБА_4

Суд першої інстанції ,всупереч до вимог ст. 214 ЦПК України не вмотивував доведення такої обставини як використання коштів ОСОБА_3 на потреби сім'ї.

Договір позики був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без присутності ОСОБА_4 та відповідно до розписки відповідач ОСОБА_4 не є стороною спірного договору та в розписці не зазначено про солідарний обов'язок подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї ,то гроші інше майно в тому числі гонорар,виграш ,які були отримані за цим договором ,є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.4 ст. 65 СК України договір ,укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя , якщо майно, одержане за договором ,використане в інтересах сім'ї.

Сам факт перебування померлої з відповідачем ОСОБА_4, на час укладення договору позики у шлюбі не є безумовною підставою для відповідальності .

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ,крім випадків ,встановлених законом.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом ,зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Суд першої інстанції дійшов до хибного висновку з питання солідарної відповідальності померлої ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 ,оскільки за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не покладається обов'язок його виконання на відповідача ОСОБА_4, що виключає, як наслідок, його солідарний обов'язок з боржником та його відповідальність за зобов'язаннями ОСОБА_3.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та відмовою у задоволенні позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.,сплачений відповідачем при принесенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики у розмірі 23320 грн. скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.Д. Коротков

В.М.Гончаренко