У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Журавель В.І., Мартинюка В.І.,Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до прокуратури Харківської області, прокуратури Шевченківського району Харківської області, Шевченківського РВ УМВС України в Харківській області, Головного управління МВС України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, за касаційними скаргами ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діють в інтересах Державної казначейської служби України, на рішення апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивачі звернулися до суду із вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що у 2004 році слідчим відділу прокуратури Харківської області була порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, пред'явлено обвинувачення за вказаними статтями, складено обвинувальний висновок і кримінальна справа направлена на розгляд до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області. Постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2008 року вказана кримінальна справа направлена прокурору Харківської області для проведення додаткового розслідування. Прокурор Харківської області подав на цю постанову апеляційну скаргу, яка апеляційним судом Харківської області залишена без задоволення. 01 жовтня 2009 року кримінальна справа направлена до прокуратури Шевченківського району Харківської області. 03 листопада 2010 року дії ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 перекваліфіковані на ч. 3 ст. 190 КК України і кримінальна справа направлена до слідчого відділу Шевченківського РВ ГУМВС України у Харківській області. 23 грудня 2010 року постановою начальника слідчого відділу Шевченківського РВ ГУМВС України у Харківській області кримінальну справу закрито за недоведеністю вини обвинувачених ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та відсутністю у їх діях складу злочину. З 19 липня 2004 року по 23 грудня 2010 року було обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд.

Позивачі вважають, що внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_6, ОСОБА_7. ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності їм була спричинена майнова і моральна шкода, яку вони оцінюють у 10 000,00 грн кожному і 208 000,00 грн кожному, відповідно.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2013 року в задоволенні позовних відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди по 15 000,00 грн кожному та 1 000,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу кожному. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 вересня 2014 року скасовано рішення апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, стягнення витрат на правову допомогу та в цій частині справа передана на новий апеляційний розгляд, в іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди по 93 800,00 грн кожному.

У задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діють в інтересах Державної казначейської служби України, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Судове рішення апеляційної інстанції в частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає за недоцільне виходити за межі касаційної інстанції та переглядати рішення суду апеляційної інстанції в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із доведеності факту заподіяння позивачам моральної шкоди діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду та наявності правових підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний суд виходив із відсутності підстав для стягнення, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_11 був допущений до участі в розгляді справи як особа, яка надавала правову допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, які відповідають вимогам матеріального й процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1176> шкода, завдана фізичній особі, зокрема, внаслідок її незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" <nau://ukr/266/94-ВР|st4> відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечується сторонами, що постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 11 березня 2004 року порушено кримінальну справу №18040035 по факту вчинення посадовими особами закритого акціонерного товариства сільськогосподаське підприємство "Шевченківське" злочину, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах.

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 19 липня 2004 року порушено кримінальну справу відносно директора ОСОБА_6, головного бухгалтера ОСОБА_8, начальника транспортного цеху ЗАТ СП «Шевченківське» ОСОБА_7 за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України, тобто привласнення або розтрата чужого майна, яке було ввірено особі чи перебувало в її віданні, вчинене у особливо великих розмірах.

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 28 липня 2004 року порушено кримінальну справу №18040035 відносно головного бухгалтера ОСОБА_8 і начальника транспортного цеху ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, тобто службове підроблення, яке спричинило тяжкі наслідки.

Постановами старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 28 липня 2004 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд.

Постановами старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 29 липня 2004 року ОСОБА_7 пред'явлено обвинувачення за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст.366 КК України, ОСОБА_6 - за ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 - за ч. 5 ст. 191. ч. 2 ст. 366 КК України.

30 липня 2004 року старшим слідчим прокуратури Харківської області складено обвинувальний висновок, затверджений заступником прокурора Харківської області, і кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_8, ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, направлено до суду.

Постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2008 року кримінальна справа по обвинуваченю ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України повернута прокурору Харківської області на додаткове розслідування. При цьому запобіжний захід ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишено підписку про невиїзд.

28 вересня 2009 року прокуратура Харківської області направила вказану кримінальну справу для організації додаткового розслідування прокурору Шевченківського району Харківської області.

01 жовтня 2009 року слідчим прокуратури Шевченківського району Харківської області кримінальна справа прийнята до провадження.

Постановою слідчого прокуратури Харківської області від 17 грудня 2009 року кримінальна справа відносно ОСОБА_6, обвинуваченого за ч. 5 ст.191 КК України, ОСОБА_7 ОСОБА_8, обвинувачених за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України закрита з підстав, передбачених п. 2 ст. 6, п. 2 ст. 213 КПК України - за недоведеністю і за відсутністю у діях обвинувачених складу злочину.

Постановою прокурора відділу 04/3/1 прокуратури Харківської області від 11 березня 2010 року вказана постанова про закриття кримінальної справи скасована і справа направлена прокурору Шевченківського району.

Постановою слідчого прокуратури Шевченківського району Харківської області від 15 березня 2010 року досудове слідство по кримінальній справі поновлено.

Постановою слідчого прокуратури Шевченківського району Харківської області від 07 квітня 2010 року дії ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 перекваліфіковані з ч. 5 ст. 191 КК України на ч. 4 ст. 191 КК України, а постановою від 03 листопада 2010 року - з ч. 4 ст. 191 на ч. 3 ст. 191 КК України.

Постановою прокурора Шевченківського району Харківської області від 03 листопада 2010 року кримінальна справа направлена для організації досудового слідства відділу Шевченківського РВ ГУ МВС України у Харківській області.

Постановою слідчого прокуратури Шевченківського району Харківської області від 07 квітня 2010 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ч. 2 ст.366 КК України закрита за відсутністю у їх діях складу злочину.

Постановою начальника слідчого відділу Шевченківського РВ МВС України у Харківській області від 23 грудня 2010 року кримінальна справа відносно ОСОБА_6. ОСОБА_7, ОСОБА_8 обвинувачених за ч. 3 ст. 190 КК України, закрита за п. 2 ст. 6., п. 2 ст. 213 КПК України за недоведеністю та відсутністю складу злочину у їх діях. Міра запобіжного заходу щодо них - підписка про невиїзд скасована.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції з урахуванням вимог ст. 1176 ЦК України та ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" <nau://ukr/266/94-ВР|st4>, дійшов обґрунтованого висновку, що факт обвинувачення позивачів у вчиненні злочину, який вони не скоювали, перебування під слідством більш ніж 6 років, застосування до них запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд є підставою для відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.

Доводи касаційних скарг Державної казначейської служби України про те, що судом апеляційної інстанції неправомірно стягнуто кошти з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, висновків суду не спростовують з огляду на наступне.

Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232 <nau://ukr/1232-2005-п>, визначено, що Державне казначейство України є юридичною особою.

Відповідно до ст. 176 ЦК України <nau://ukr/435-15|st176> юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України <nau://ukr/2456-17|st48> (далі - БК України) в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, п. п. 1, 2 ст. 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України "Про Державний бюджет України".

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції в частині визначення особи з якої має бути стягнута завдана позивачеві шкоди та спосіб її стягнення є правильним.

Оскільки висновок суду апеляційної інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційні скарги необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діють в інтересах Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: В.І. Журавель Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова