АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/1865/15 Головуючий 1-ої інстанції Божко В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Шевченко Н.Ф., Пономаренко Ю.А,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2005 року, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.08.2011 року шлюб розірвано.

В період сумісного життя з 2005 року по 2011 рік ними було набуте майно, а саме: на підставі договору купівлі-продажу за №2006 придбано земельну ділянку кадастровий номер :00:000:2189 по вул.. Місячна нижня 32а, с. Черкаська Лозова, Дергачівського району Харківської області, площею 0,0886 га, вартістю 12772, 96 грн.. Також було одержано грошові кошти (кредит) у розмірі 45700,00 доларів США під заставу житлової нерухомості №2007/0408/55-016 від 22.04.2008 року, після звернення банкової установи до суду із позовом про стягнення заборгованості, він за рахунок коштів, отриманих від продажу належної йому квартири, погасив заборгованість за рахунок іпотечного майна у розмірі 28500 доларів США., і тому відповідачка повинна йому компенсацію за 1/2 частину виплаченої заборгованості. Оскільки земельна ділянка придбана під час шлюбу, власником 1/2 частини є він, позивач.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причину неявки не повідомили, з проханням щодо відкладення розгляду справи до судової колегії не зверталися.

Судова колегія розглядає справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вимогам цивільного процесуального закону України рішення суду першої інстанції відповідає.

Розглядом справи достеменно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до серпня 2011 року.

В період шлюбу на імя ОСОБА_2 Була придбана земельна ділянка, площею 0,0886га у с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області по вул. Місячна нижня № 32А.

13 червня 2006 року між сторонами була укладена угода про часткову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку. Згідно до п.1.2 часткова участь здійснювалася в формі оплати вартості квартири площею 57,26 м2. за адресою: вул. Лопанська, 31 м. Харків.

27 липня 2009 року двокімнатна квартира по вул. Лопанській, 31 м. Харкові була передана відповідачці за актом прийому-передачі.

26 серпня 2009 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, квартира АДРЕСА_1 була продана за згодою позивача за 45000 долари США (а.с. 21)

За договором поруки від 22 квітня 2008 року поручителем за кредитним договором виступила ОСОБА_2, яка зобовязується відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів у вигляді кредиту у сумі 45 700 доларів США.

За іпотечним договором від 22 квітня 2008 року п. 2 в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_2 у забезпечення кредитного договору.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2012 року ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_3, яка належала йому за договором дарування від 18 березня 2008 року.

Договором від 19 жовтня 2012 року кредитний договір був розірваний у звязку із частковим погашенням заборгованості у розмірі 28 500 грн. та прощенням боргу, позичальник звільнений від обовязку сплати залишку у розмірі 16 809,32 грн. Позовна заява ПАТ «Сведобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишена без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна, суд, встановивши фактичні обставини справи, виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на придбання земельної ділянки були витрачені грошові кошти подружжя, а також підтвердження факту погашення ним особисто кредитну заборгованість у розмірі 28500 доларів США, а саме за рахунок коштів від продажу належного йому майна ? Квартири АДРЕСА_4.

При цьому суд керувався положеннями ст. 57, 60, 70 СК України та вважав встановленим факт, що на придбання спірної земельної ділянки, площею 0,0886га у с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області по вул. Місячна нижня № 32А були витрачені особисті кошти відповідача, які отримані ним від продажу власної квартири.

Судова колегія погоджується з висновком суду та вважає його таким, що ґрунтується на основі повно та всебічно зясованих обставин.

За положенням ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявні матеріали справи не містять належних та допустимих, у розумінні вимог ст. ст. 57-59, 64 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що саме за рахунок коштів від продажу належного позивачеві майна, була погашена заборгованість у розмірі 28500 доларів США у жовтні 2012 року.

Не спростовано позивачем і того факту, що сума коштів від реалізації квартири: по вул.. Лопанській №31 у місті Харкові 06 серпня 2009 року, що становила еквівалент 45000 доларів США, не була передана йому для погашення заборгованості по кредиту.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги цивільного судочинства, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

На виконання вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, які б слугували підставою для задоволення позову, правильно застосував зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для їх задоволення, зміни чи скасування суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -