АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

при секретарі: Шерівській Ю.А.

з участю сторін: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гордієнко Т .В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного вищого навчального закладу «Буковинський Університет», третя особа: територіальна державна інспекція з питань праці у Чернівецькій області, про стягнення суми заборгованості по заробітній платі та її індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 січня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного вищого навчального закладу «Буковинський Університет», третя особа: територіальна державна інспекція з питань праці у Чернівецькій області, про стягнення суми заборгованості по заробітній платі та її індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 03 вересня 2007 року по 04жовтня 2011 року працювала в ПВНЗ «Буковинський університет» на посаді методиста по видавничій роботі. За весь період роботи на вказаній посаді їй не нараховувалась та не виплачувалась надбавка за вислугу років та за попередні три роки не надавалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу, не нараховувалась та не виплачувалась індексація заробітної плати у 2007-2011 роках, за винятком червня та серпня 2010 року, в яких вона була виплачена частково.

_____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/1043/2015 р. Головуючий у І інстанції: Стоцька Л.А.

Категорія: 55 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Несвоєчасними виплатами належних їй сум заподіяно моральної шкоди, яку оцінювала у 5000 гривень.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 18133 грн. 08 коп., яка включає в себе 9465 грн.14 коп. - невиплачена надбавка за вислугу років; 3370 гривень - невиплачена допомога на оздоровлення; 11297 грн. 94 коп. - невиплачена індексація заробітної плати, з яких 6000 гривень їй було виплачено. А також просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8641 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 січня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного вищого навчального закладу «Буковинський Університет», третя особа: Територіальна державна інспекція з питань праці у Чернівецькій області про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену зарплату та відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати вищезазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вважала, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 02 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 січня 2013 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПВНЗ «Буковинський університет» на користь ОСОБА_1 надбавку за вислугу років в розмірі 8 273,81 грн., допомогу на оздоровлення в розмірі 3008 грн., індексацію заробітної плати в розмірі 293,91 грн., середній заробіток на час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 38807,06 грн., всього на загальну суму 50382,78 гривень, провівши при виплаті передбачені законодавством утримання. Стягнуто 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2014 року відмовлено ПВНЗ «Буковинський університет» у відкритті касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у порядку, встановленому Главою 3 Розділу V ЦПК України, скасовано ухвалу ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.09.2014 року, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року касаційну скаргу приватного вищого навчального закладу «Буковинський Університет» задоволено частково, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 02 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що до вступу на роботу до відповідача педагогічний стаж позивачки складав 21 рік, працюючи на посаді методиста по видавничій роботі мала право на виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу при наданні щорічної основної відпустки, проте відповідно до довідки №1 від 23.-1.2013 року,ПВНЗ «Буковинський університет» вбачається, що заборгованість по невиплаченій заробітній платі перед ОСОБА_1 відсутня. З вимогою про зобов'язання відповідача нарахувати їй виплатити заробітну плату позивачка не зверталася, тому відсутні будь-які підстави для задоволення її вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1, з інших підстав.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що наказом №146 від 27 серпня 2007 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу з 03.09.2007 року на посаду методиста по видавничій роботі до ПВНЗ «Буковинський Університет» та 03.10.2011 року була звільнена з посади за власним бажанням.

Судом першої інстанції встановлено, що ПВНЗ «Буковинський Університет» є вищим навчальним закладом IV рівня акредитації, у якому ОСОБА_1 займала посаду методиста.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про вищу освіту» учасниками навчально-виховного процесу у вищих навчальних закладах є: педагогічні і науково-педагогічні працівники; особи, які навчаються у вищих навчальних закладах; працівники вищих навчальних закладів (категорійні спеціалісти, старші лаборанти, завідувачі навчальними лабораторіями, та інші).

Стаття 47 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року передбачає, що педагогічні працівники - особи,які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах першого і другого рівні в акредитації професійно займаються педагогічною діяльністю.

Науково-педагогічні працівники - особи, які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівня акредитації професійно займаються педагогічною діяльністю у поєднанні з науковою та науково-технічною діяльністю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким гарантовані виплати, передбачені статтею 57 Закону №1060-ХІІ, яким до посад педагогічних працівників віднесено посаду методиста.

Суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку, що у зазначеному вище переліку у розділі «Посади педагогічних працівників» міститься посада методиста, тому зміст вказаного розділу свідчить про те, що дана посада не обмежена віднесенням до окремих закладів освіти, оскільки судом не враховано того, що це питання крім іншого, регулюється і нормами ст..ст.46-48 Закону України від 17 січня 2002 року №2984-ІІІ «Про вищу освіту», які посаду методиста не відносили до категорії педагогічних та науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів.

Посада методиста, яку ОСОБА_1 займала у вищому навчальному закладі IV рівня акредитації, відсутня у переліку посад науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації.

Крім того, як встановлено ч.4 ст.48 Закону України «Про вищу освіту» відносно педагогічних та науково-педагогічних працівників проводяться атестації, визначається відповідність займаній посаді, присвоюються категорії, педагогічні звання.

Судом першої інстанції не було встановлено, що ОСОБА_1 було атестовано і присвоєно відповідну категорію, педагогічне звання у порядку визначеному законодавством.

Копією трудової книжки підтверджується той факт, що ОСОБА_1 під час роботи у навчальному закладі не присвоювалися категорії та звання педагогічного працівника у відповідності до переліку кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабміну від 26.04.03 року №632 «Про реалізацію статті 54 Закону України «Про освіту» та статті 48 Закону України «Про вищу освіту».

Приватний вищий навчальний заклад «Буковинський університет» заснований на праві приватної власності підтверджується довідкою з єдиного державного реєстру та статутом приватного вищого навчального закладу «Буковинський університет», тобто не відноситься до державних або комунальних навчальних закладів та не фінансуються за рахунок державного бюджету.

Посилання апелянта на те, що їй неправомірно не виплачувалася надбавка за вислугу років, допомога на оздоровлення та інші доплати є необґрунтованими, оскільки додаткові, порівняно з передбаченими трудовою угодою, виплати мають здійснюватися та здійснюються за рахунок державного бюджету України, який передбачає відповідні субвенції в місцеві бюджети для забезпечення таких виплат. Відтак здійснення вказаних оплат покладається на державу та не повинно забезпечуватися за рахунок приватного закладу.

Таким чином, розмір умови та порядок виплати заробітної плати та заохочень працівників приватних навчальних закладів установлюються адміністрацією таких закладів, або визначаються умовами трудової угоди, укладеної між працівником та власником закладу.

Гарантії педагогічним та науково-педагогічним та іншим категоріям працівників тих навчальних закладів встановлені статтею 57 Закону України «Про вищу освіту», зокрема їм відповідно створюються належні умови праці, підвищення кваліфікації, побуту, відпочинку та медичного обслуговування; виплачуються у разі втрати роботи компенсації відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», забезпечується зарахування до науково-педагогічного стажу робіт за сумісництвом у разі виконання навчальних обов'язків не менше ніж 180 годин на рік; надаються гарантії та встановлюються заохочення, передбачені статтями 57 і 58 Закону України «Про освіту».

Також вищий навчальний заклад відповідно до статуту визначає форму і систему доплат. надбавок, премій та інші умови матеріального стимулювання педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників вищих навчальних закладів.

До гарантій держави педагогічним, науково-педагогічним працівникам та іншим категоріям працівників навчальних закладів, передбачених статтею 57 Закону України «Про освіту», віднесено, зокрема, виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи га виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не відноситься до категорії працівників, на яку розповсюджується державне забезпечення, передбачене ст..57 Закону України «Про освіту», а сам приватний навчальний заклад не є юридичною особою, яка має цивільно-правові зобов'язання з виплати надбавки за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу та допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки, визначених у вказаній нормі законодавства.

Так, як зазначалося, що посада методиста, яку ОСОБА_1 займала у вищому навчальному закладі IV рівня акредитації, не відноситься до посад науково-педагогічних чи педагогічних працівників, то вказані гарантії держави на неї не поширюються, тому підстави для їх стягнення відсутні.

Що стосується вимоги щодо стягнення іншої заборгованості по заробітній платі, то вона є безпідставною, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази про її існування ПВНЗ «Буковинський Університет» перед позивачем.

Безпідставними є також вимоги апелянта про стягнення моральної шкоди, оскільки згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2).

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На підставі наведеного, колегія судді приходить до висновку що в матеріалах справи немає доказів, які б дали підставу для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, оскільки відсутні необхідні факти та обставини, а саме наявність моральної шкоди, протиправна поведінка заподіювача, докази, на підставі яких можна зробити такі висновки, та причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями та шкодою. Обставини, викладені позивачем, не відповідають такими, що зумовлюють наявність усіх вищевказаних умов.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про стягнення суми заборгованості по заробітній платі та її індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та безпідставними, то апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 січня 2013 року, скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного вищого навчального закладу «Буковинський Університет», третя особа: територіальна державна інспекція з питань праці у Чернівецькій області, про стягнення суми заборгованості по заробітній платі та її індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: