Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Журавель В.І.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін ап!» про захист прав споживачів, стягнення збитку, пені, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року, дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін ап!» на рішення апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 жовтня 2013 року він уклав з директором турагенства «Оса тур» ОСОБА_4 договір про надання туристичних послуг з 03 листопада 2013 року по 10 листопада 2013 року у вигляді бронювання готельного номеру у Pearl Beach Hotel 3*, який знаходиться на узбережжі Персидського заливу в еміраті Умм-Аль-Кайвайн. Крім того, відповідно до умов вказаного договору позивач отримав право на переліт з аеропорту м. Києва «Бориспіль» до аеропорту м. Дубай (ОАЕ) та в зворотному напрямку, а також автобусний трансфер з аеропорту м. Дубай (ОАЕ) до вказаного готелю та в зворотному напрямку. За вказані послуги ОСОБА_3 сплачено 6 414 грн. 29 жовтня 2013 року туроператор А.Е.К. «Join up» на замовлення турагента фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 підтвердив заявку направлення позивача до зазначеного готелю та надано йому ваучер із зазначенням відомостей місця розташування і назви вибраного готелю. В аеропорту м. Дубай (ОАЕ), ОСОБА_3 зустрів представник приймаючої сторони Royl Park надав пакет документів і попередив, що у заброньованому готелі, на який виданий ваучер, відсутні вільні номери, а тому приймаюча сторона у односторонньому порядку прийняла рішення поселити його у готелі Redisson Blu, але інформація про місце розташування готелю надана не була. Наданий як альтернатива готель не відповідав умовам вищезазначеної угоди про надання туристичних послуг, а саме: знаходження на значній відстані - 300 км, від м. Дубай, в не передбаченому ваучером еміраті - Фуджейра, на іншому побережжі, що значно збільшило майнові та часові витрати позивача на заплановані екскурсійні послуги та позбавили його можливості здійснити свої наміри по знайомству з м. Дубай та потрапити на змагання Формули 1. Таким чином, відповідач порушив умови договору про надання туристичних послуг, норми Закону України «Про туризм», Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволенні вказаних вимог. Стягнуто з ДП «А.Е.Т. Джоін ап!» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду в повному обсязі та рішення апеляційного суду в частині, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та простить ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У касаційній скарзі ДП «А.Е.Т. Джоін ап!» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково на таких підставах.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Судами встановлено, що 01 лютого 2013 року між ДП «А.Е.Т. Джоін ап!» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, турагент) був укладений агентський договір № 3571, відповідно до умов якого турагент зобов'язується за винагороду надати послуги туроператору з реалізації турпродукту шляхом укладення договору на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем туроператора, а також здійснювати фактичні дії, що визначені агентським договором, для забезпечення надання туроператором турпродукту.

25 жовтня 2013 року ФОП ОСОБА_4, яка діяла від імені та за дорученням туроператора ДП «А.Е.Т. Джоін ап!», з ОСОБА_3 укладено договір про надання туристичних послуг, відповідно до умов якого турагент зобов'язувався, згідно заявки туриста на бронювання, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), до складу якого входили: перебування в країні ОАЕ, проживання в готелі Pearl Beach Hotel 3* у період з 03 по 10 листопада 2013 року, готельний номер - SGL, послуги харчування - ВВ, візова підтримка та додаткові послуги (груповий трансфер аеропорт-готель-аеропорт, авіа переліт за напрямом Київ-Дубаї-Київ, страхування).

Згідно з п. 6.8 агентського договору та п. 7.10 договору про надання туристичних послуг туроператор не несе відповідальність щодо відшкодування грошових витрат туриста за оплачені послуги, якщо витрати виходять за межі послуг.

Пунктом 4.20 агентського договору та пунктом 4.18 договору про надання туристичних послуг передбачено, якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування турпоретор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування, вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані.

Також пунктами 4.20, 4.21. договору про надання туристичних послуг № 44 визначено, що у випадку, якщо турист скористався запропонованою йому альтернативною послугою, претензії щодо ненадання послуг, що обумовлені в листі бронювання та договорі на туристичне обслуговування вважаються необґрунтованими, а послуги за договором наданими належним чином і в повному обсязі. У разі неможливості здійснення альтернативних заходів або відмови туриста від них турагент зобов'язаний надати туристу без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в даному договорі.

03 листопада 2013 року в день прибуття ОСОБА_3 до м. Дубай в аеропорту вказаного міста позивача було повідомлено про неможливість надання послуги щодо поселення його у готель Pearl Beach Hotel 3* та запропоновано альтернативний варіант туристичного обслуговування без покладення на туриста додаткових витрат, а саме - проживання з 03 по 10 листопада 2013 року в готелі Redisson Blu 5*.

Відповідно до інформації, поданої відповідачем готель Pearl Beach Hotel 3*, який було замовлено позивачем, розташований у еміраті Умм Аль Кувейт на відстані 89,1 км від м. Дубай, а готель Redisson Blu 5* у еміраті Фуджейра на відстані 141 км від м. Дубай.

03 листопада 2013 року ОСОБА_3 погодився на запропонований альтернативний варіант та його було поселено до готелю Redisson Blu 5* у еміраті Фуджейра.

Встановивши вказані обставини, суди обох інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування матеріальної шкоди, стягнення пені та розірвання договору надання туристичних послуг.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди та ухвалюючи нове рішення про задоволення вказаних вимог, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду, що відповідач належним чином виконав свої обов'язки щодо надання турпослуг, тому порушень умов договору про надання туристичних послуг не вбачається. Таким чином, вина відповідача відсутня, а неправомірних дій останнього не встановлено.

Більше того, залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні матеріальних збитків, апеляційний суд зазначив, що відповідач вжив усіх можливих заходів для надання туристу замовлених ним послуг.

Разом з тим, встановивши відсутність неправомірних дій відповідача та, як наслідок, відсутність вини останнього у завданні збитків позивачу, суд апеляційної інстанції, при цьому, задовольнив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про туризм» передбачено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних та моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу туристичного продукту.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Встановивши, що відповідачем було надано позивачу належний турпродукт, який останнім прийнято та використано, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, такі висновки не ґрунтуються на вказаних нормах матеріального права.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи в частині стягнення моральної шкоди, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в цій частині, а справа в цій частині передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення суду першої інстанції в нескасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду щодо залишення без змін рішення місцевого суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін ап!» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року скасувати в частині стягнення моральної шкоди, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті рішення апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2013 року в нескасованій рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська