УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки такою, що припинена, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до умов укладеного 03 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 кредитного договору № 0/39067 остання отримала в банку кредит на суму 22 900,00 доларів США, під 11% річних, зі строком погашення до 03 листопада 2013 року.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між банком та ОСОБА_5 03 листопада 2006 року було укладено договір поруки № 56347, за умовами якого позичальник і поручитель несуть перед банком солідарну відповідальність у випадку невиконання умов кредитного договору.

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальним договорами.

ОСОБА_4 умови кредитного договору з повернення кредиту, сплати процентів належним чином не виконує. Станом на 18 грудня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 293 860 грн 80 коп., з яких заборгованість за кредитом - 130 669 грн 56 коп., заборгованість за відсотками - 163 191 грн 24 коп.

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просив визнати поруку такою, що припинена. Свої вимоги обґрунтовував тим, що банк без його, як поручителя, згоди здійснив підвищення відсоткової ставки з 11 % до 16 % річних, що призвело до збільшення обсягу відповідальності.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором, станом на 18 грудня 2013 року, у розмірі 224 889 грн 45 коп., з яких заборгованість по непогашеному кредиту - 130 669 грн 56 коп., заборгованість за несплаченими відсотками - 94 219 грн 89 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано поруку за договором поруки від 03 листопада 2006 року № 56347, укладеному між банком та ОСОБА_5, припиненою.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року рішення місцевого суду скасовано.

Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 листопада 2006 року № 0/39067, станом на 18 грудня 2013 року в розмірі 224 889 грн 45 коп., в тому числі: непогашений кредит - 130 669 грн 56 коп.; несплачені відсотки - 94 219 грн 89 коп.

У решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» та задоволення зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 після укладення кредитного договору частково погашала кредит.

Зміна відсоткової ставки з 11% в сторону збільшення передбачена п. 10.2 кредитного договору. Наслідки не повідомлення банком позичальника про таке збільшення, зокрема, неможливість застосування збільшеної відсоткової ставки, кредитним договором не передбачені.

Банк звернувся з позовом про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, що передбачено п. п. 5.7, 5.9, 7.3, 12.2 кредитного договору та про необхідність погашення боргу банк повідомляв ОСОБА_4 у березні 2013 року.

Перехід права вимоги до позивача підтверджується наявними у справі договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, актом прийому-передачі. Договір факторингу недійсним не визнано. Про зміну кредитора банк повідомляв ОСОБА_4 у січні 2012 року.

Посилання ОСОБА_5 в зустрічному позові на те, що банк в односторонньому порядку підвищив розмір процентів за користування кредитом з 11% річних до 16% не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п. 10.2 договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 03 листопада 2006 року № 0/39067, банк має право змінити розмір процентної ставки у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану Позичальника, здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ.

В п. 1.2 укладеного з позивачем за зустрічним позовом договору поруки вказано, що поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору поруки згода поручителя, у вигляді візування змін до кредитного договору, обмін листами, факсимільними повідомленнями і т. інше, необхідно тільки у разі укладення між банком та позичальником таких змін у вигляді окремого документу.

У даному випадку збільшення процентної ставки відбулося на підставі п. 10.2 кредитного договору, положення якого були відомі поручителю на час укладення договору поруки.

Інші доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня