УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, третя особа - директор мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок ОСОБА_4, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що 20 вересня 2006 року його було прийнято на роботу єгерем мисливсько-рибальського підприємства «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок (далі - МРП «Бахмацьке») та закріплено обхід № 9, розташований біля місця його проживання.

Наказом № 21-ЛС позивача було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27 січня 2014 року позивача поновлено на посаді єгеря МРП «Бахмацьке» з 22 листопада 2013 року.

Наказом директора МРП «Бахмацьке» від 31 січня 2014 року № 2-1С позивача було поновлено на роботі на посаді єгеря МРП «Бахмацьке» та закріплено за ним обхід № 4 площею близько 10 000 га, розташований віддалено від його місця проживання, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним переведення на роботу в іншу місцевість, який судом було задоволено.

Наказом директора МРП «Бахмацьке» від 07 травня 2014 року № 10-ЛC позивача було звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за прогули 07, 11 та 28 квітня 2014 року без поважних причин, а саме: відсутність в адміністративній будівлі протягом усього робочого часу та нездійснення охорони угідь закріпленого обходу 16 та 17 квітня 2014 року.

Позивач вважав своє звільнення незаконним, так як він не допускав систематичного невиконання без поважних причин трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважав, що факти, викладені в наказі, не відповідають дійсності, оскільки 07, 11, 16, 17 та 28 квітня 2014 року він був присутній на роботі, що можуть підтвердити свідки.

Крім того вважав, що в його діях відсутня система в порушенні трудових обов'язків, в наказі про звільнення не вказано, які саме трудові обов'язки були ним порушені. Враховуючи викладене, просив визнати незаконним наказ директора МРП «Бахмацьке» від 07 травня 2014 року № 10-ЛC про звільнення, поновити його на роботі на посаді єгеря МРП «Бахмацьке», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 липня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано наказ директора МРП «Бахмацьке» від 07 травня 2014 року № 10-ЛС «Про звільнення ОСОБА_3» незаконним.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді єгеря МРП «Бахмацьке» з 07 травня 2014 року.

Стягнуто з МРП «Бахмацьке» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 084 грн 59 коп. з відрахуванням відповідних податків, обов'язкових зборів і платежів та моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15 вересня 2014 року рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано наказ МРП «Бахмацьке» від 07 травня 2014 року № 10-ЛС «Про звільнення ОСОБА_3» в частині підстав звільнення ОСОБА_3

Змінено формулювання звільнення ОСОБА_3 в наказі від 07 травня 2014 року № 10-ЛС з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивача було звільнено незаконно, оскільки при обранні крайнього заходу притягнення до дисциплінарної відповідальності - звільнення - відповідач не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку та заподіяну ним шкоду, тому дійшов висновку про скасування наказу про його звільнення, поновлення позивача на роботі на посаді єгеря, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення в частині підстав звільнення і змінюючи формулювання звільнення з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, виходив із того, що позивачем допущено не систематичне невиконання трудових обов'язків, а прогул без поважних причин - 07, 11 та 28 квітня 2014 року.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами встановлено, що МРП «Бахмацьке» Чернігівської обласної організації українського товариства мисливців і рибалок є юридичною особою, керівником якої є ОСОБА_4 На даному підприємстві відсутня профспілкова організація (а. с. 20-25).

20 вересня 2006 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу єгерем МРП «Бахмацьке» та закріплено обхід № 9, розташований на території сіл Тиниця, Григорівка, Білі Вежі, Шумейки біля місця проживання позивача (а. с. 4).

Наказом директора МРП «Бахмацьке» від 23 вересня 2013 року № 4-ОД ОСОБА_3 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та наказом № 21-ЛС було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27 січня 2014 року поновлено ОСОБА_3 на посаді єгеря МРП «Бахмацьке» з 22 листопада 2013 року.

Наказом директора МРП «Бахмацьке» від 31 січня 2014 року № 2-1С позивача було поновлено на роботі на посаді єгеря МРП «Бахмацьке» та закріплено за ним обхід № 4 площею близько 10 000 га, розташований віддалено від його місця проживання, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним переведення на роботу в іншу місцевість, який судом було задоволено (а. с. 5).

Наказом директора МРП «Бахмацьке» від 01 квітня 2014 року № 7-ЛC змінено режим роботи єгерів та встановлено єгерському складу двогодинний робочий день з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу: «в понеділок та п'ятницю з 09 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. - в адміністративній будівлі для вирішення та впровадження паперової документації» та «у вівторок, середу і четвер з 09 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. - в угіддях свого обходу» (а. с. 47).

Рішенням Бахмацького районного суду від 08 травня 2014 року визнано незаконним переведення ОСОБА_3 на роботу в іншу місцевість в обхід № 4 та зобов'язано МРП «Бахмацьке» перевести позивача на роботу єгерем обходу № 9 (а. с. 5-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з актом від 17 квітня 2014 року, складеним директора МРП «Бахмацьке» ОСОБА_4, головою Красненської первинної організації Українського товариства мисливців і рибалок ОСОБА_6, мисливцем ОСОБА_7, ОСОБА_3 17 квітня 2014 року був відсутній з 09 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. на визначеному йому робочому місці (а. с. 50).

Відповідно до актів від 07 квітня 2014 року, від 11 квітня 2004 року та від 28 квітня 2014 року МРП «Бахмацьке» ОСОБА_3 07 квітня 2014 року, 11 квітня 2004 року та 28 квітня 2014 року був відсутній протягом робочого дня в адміністративній будівлі (а. с. 31, 55, 56).

Згідно з актом від 05 травня 2014 року МРП «Бахмацьке» ОСОБА_3 відмовився від дачі письмових пояснень щодо причин своєї відсутності на робочому місці 07, 11, 16, 17 та 28 квітня 2014 року (а. с. 54).

Відповідно до акта від 07 травня 2014 року МРП «Бахмацьке» ОСОБА_3 07 травня 2014 року з 09 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. був відсутній на території обходу № 4 (а. с. 53).

Наказом директора МРП «Бахмацьке» від 07 травня 2014 року № 10-ЛC ОСОБА_3 було звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з актом від 19 травня 2014 року МРП «Бахмацьке» ОСОБА_3 був ознайомлений з наказом про звільнення та отримав трудову книжку 19 травня 2014 року (а. с. 52).

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Невихід працівника на роботу в зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.

За передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9).

Апеляційний суд у порушення вимог ст. 303, 316 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, не звернув уваги на вищевказані обставини справи, вимоги закону та роз'яснення Пленуму; залишив поза увагою те, що рішенням Бахмацького районного суду від 08 травня 2014 року визнано незаконним переведення ОСОБА_3 на роботу в іншу місцевість в обхід № 4 та зобов'язано МРП «Бахмацьке» перевести позивача на роботу єгерем обходу № 9, а невихід працівника на роботу на ділянку № 4 в зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин; не з'ясував усі фактичні обставини справи, а саме: чи було допущено позивачем порушення трудової дисципліни 07, 11, 16, 17 та 28 квітня 2014 року протягом року з моменту накладення дисциплінарного стягнення від 23 вересня 2013 року, які правовідносини випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тому дійшов передчасного висновку про зміну формулювання звільнення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Правом визначення підстав звільнення працівника належить роботодавцю, суд не може змінити підставу звільнення.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення про визнання незаконним і скасування наказу МРП «Бахмацьке» від 07 травня 2014 року № 10-ЛС «Про звільнення ОСОБА_3» в частині підстав звільнення та змінюючи формулювання причин звільнення ОСОБА_3 з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, вийшов за межі своїх повноважень та не звернув увагу на те, що право визначення підстав звільнення працівника належить роботодавцю, який визначив як підставу звільнення ОСОБА_3 з роботи - систематичне невиконання трудових обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук