Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/924/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

29.04.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі по тексту Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 22320,95 грн. за кредитним договором б/н від 14.07.2005 року та судових витрат.

В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем кредитного договору б/н від 14.07.2005 року ОСОБА_2 отримав кредит на суму 5500 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань станом на 30.06.2014 року заборгованість за кредитним договором складає 22320,95 грн., з яких: заборгованість по кредиту в сумі 4423,34 грн.; 16358,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1039,09 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані підстави, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.02.2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Банк з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, стягнення судових витрат. Зазначає, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, неправильно застосував строки позовної давності. Так строк дії договору, який співпадає зі строком дії картки, тобто 12 місяців з моменту підписання, був пролонгований на той же строк. Судом не враховано, що відповідно до п.9.3 Умов надання банківських послуг картрахунок відкрито на невизначений термін. Відповідно до умов кредитного договору строк дії картки та строк дії договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії картки. Правовідносини між Банком та відповідачем тривають до цього часу, оскільки строк дії договору пролонговано, тому право на стягнення кредитної заборгованості підлягає судовому захисту. Крім того, звернуто увагу, що при визначенні початку строку позовної давності судом не було враховано, що платіжна картка за даним кредитним договором була перевипущена зі строком дії до 12 місяця 2012 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судової повістки (а.с.84).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до заяви-анкети від 14.07.2005 року про випуск кредитної картки з встановленням кредитного ліміту в сумі 1500 грн., підписаної ОСОБА_2, останньому у Кіровоградській філії ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «Приватбанк», було відкрито картковий рахунок строком дії - 12 місяців (а.с.10).

За умовами укладеної сторонами додаткової угоди Банк зобов'язався випустити кредитну картку із встановленим лімітом 1500 грн. кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць (36 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом на строк, що відповідає строку дії картки. Періодичність погашення кредитного ліміта і відсотків - по закінченню кожного місяція 7% від суми заборгованості по ліміту. Сторони погодили, що пункт 6.2.2. Правил користування платіжною карткою для даної картки необхідно читати в такій редакції: "Обов"язковий строк - дата погашення частки кредитного ліміту і уплати нарахованих відсотків. Погашення 7% від поточної сумарної заборгованості по кредитному ліміту повинно проводитись до закінчення місяця, наступного за звітним" (а.с.10).

Відповідно до наданого Банком розрахунку станом на 30.06.2014 року ОСОБА_2 має заборгованість за цим кредитним договором в сумі 22320,95 грн., з яких: 4423,34 грн. заборгованості по кредиту; 16358,52 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1039,09 грн. штрафу (процентна складова) (а.с.6-9).

Відповідно до п. 9.12. наданих позивачем Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично вважається пролонгованим на такий же строк.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.3, пункту 3 частини ІІ Умов та Правил надання банківських послуг, строк дії карки вказаний на картці (місяць та рік) Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Водночас, із Правил користування платіжною карткою вбачається, що договір є чинним у межах строку дії картки. За закінченням строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Згідно наданої Банком інформації про платіжну картку видану ОСОБА_2 ліміт кредитної картки збільшено до 4430 грн., строк дії встановлено 12 місяців, дата відкриття 15.07.2005 року, дата останньої редакції 05.12.2013 року (а.с.72).

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитної картки, яка була перевипущена Банком на новий строк, та її використання, тому доводи представника позивача щодо тривалості (дії) кредитного договору від 14.07.2005 року до цього часу відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, судом першої інстанції не взято до уваги.

Крім того, позивачем не доведено обставин, що наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг діяли та були відомі позичальнику на час укладеннякредитного договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

В законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст. ст. 532, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2005 року ОСОБА_2 одержана картка № НОМЕР_1 зі строком дії по 07.07 (липень 2007 року), що засвідчено підписом позичальника на заяві (а.с.10), останній платіж на погашення цього кредиту здійснено 02.09.2008 року в сумі 1500 грн. (603,77 грн. - відсотки, 896,23 грн. - борг по тілу кредиту), що вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.8) і не заперечувалося представником Банка.

За таких обставин право на стягнення боргу в повному обсязі у банка виникло 31.07.2007 року (останній день місяця дії картки), але з урахуванням того, що боржник здійснював платежі і після закінчення дії картки, то строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості необхідно рахувати з урахуванням дати останнього погашення кредитної заборгованості.

Банк звернувся до суду лише 30.07.2014 року, тобто з пропуском установленого законом трирічного строку позовної давності, не зазначивши поважних причин пропущення позовної давності.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову через сплив позовної давності (а.с.37-39).

Тому, враховуючи вимоги ст. 267 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у задоволенні даного позову.

Судом першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: