УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дьоміної О.О., Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Космацької сільської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсними рішення сесії Космацької сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку, відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Космацької сільської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсними рішення сесії Космацької сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку, відшкодування майнової та моральної шкоди.

ОСОБА_3 пояснював, що на підставі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2014 року він втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 із зняттям із реєстраційного обліку, який належить на праві власності відповідачу в цій справі ОСОБА_5

Раніше за спільною згодою відповідача ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_6, яка була інвалідом 1 групи і потребувала постійного стороннього догляду та померла ІНФОРМАЦІЯ_1, він разом із своєю дружиною ОСОБА_4 доглядали та повністю вели господарство ОСОБА_6, при чому у ОСОБА_5 було окреме господарство. Після смерті дружини відповідача вони за власний кошт виготовляли технічну документацію на приватизацію житлового будинку, господарських споруд та земельних ділянок, які в подальшому були приватизовані на ім'я відповідача. При виготовленні вказаної технічної документації на приватизацію земельних ділянок відповідача за їх спільною згодою із останнім він включив частину земельної ділянки площею 0,24 га, яка постійно знаходилась в користуванні його сім'ї та якою він користується до цього часу.

06 вересня 2007 року Космацькою сільською радою на підставі рішення сесії Космацької сільської ради від 13 квітня 2007 року відповідачеві ОСОБА_5 був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 1,2262 га, серії НОМЕР_1 за реєстраційним номером в Книзі записів державних актів на землю 82 для ведення особистого селянського господарства. Згідно з указаним державним актом за відповідачем закріплено земельну ділянку площею 0,24 га, яка постійно знаходилась у його з позивачкою користуванні.

Таким чином, вважав, що рішення Космацької сільської ради від 13 квітня 2007 року, на підставі якого відповідачу ОСОБА_5 був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку, не може залишатись в силі і підлягає скасуванню.

Крім того, вважав, що відповідач ОСОБА_5 зобов'язаний відшкодувати їм майнову та моральну шкоду, яка полягає у понесених ними витратах на обряд похорону дружини відповідача в сумі 1 430 грн, витрати, понесені на оплату за виготовлення технічної документації, в сумі 1 160 грн, а також моральну шкоду, яку вони оцінили у 50 тис. грн як компенсацію за тривалий догляд за важкохворою дружиною відповідача.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні надала і позивачка ОСОБА_4, яка доповнила, що вона згідно з рішенням Космацької сільської ради від 26 жовтня 2006 року № 137 була призначена доглядати за дружиною відповідача ОСОБА_6, після смерті останньої вони за власний кошт проводили похоронний обряд. Доглядала хвору дружину відповідача вона протягом семи років, оскільки відповідач та його родичі самоусунулись від догляду за ОСОБА_6 За життя як ОСОБА_6, так і її чоловік запевняли її, що за належний догляд вони залишать їм своє господарство в спадок, однак на даний час відповідач відмовляється від їхніх попередніх домовленостей.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення сесії Космацької сільської ради від 14 квітня 2007 року про передачу ОСОБА_5 у власність земельної ділянки площею 1,1262 га для ведення особистого селянського господарства в с. Космач Косівського району Івано-Франківської області.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 06 вересня 2007 року серії НОМЕР_1, виданий Космацькою сільською радою на ім'я ОСОБА_5

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 за рішенням Космацької сільської ради від 13 квітня 2007 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,1262 га для ведення особистого селянського господарства. Указана земельна ділянка розташована в с. Космач, урочище Рушір Косівського району. На підставі цього рішення Космацької сільської ради ОСОБА_5 06 вересня 2007 року видано державний акт про право приватної власності на земельну ділянку (а. с. 19).

Позивачі як на підставу визнання недійсними рішення Космацької сільської ради від 13 квітня 2007 року та державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого 06 вересня 2007 року, посилалися на те, що частина земельної ділянки площею 0,24 га, що увійшла до приватизованої відповідачем земельної ділянки, фактично знаходилась у постійному користуванні ОСОБА_4, на підтвердження чого долучили до матеріалів справи копію рішення Космацької сільської ради від 27 грудня 2000 року.

На підтвердження вимог позову про відшкодування майнової шкоди, що полягала у понесених ними витратах на проведення похоронного обряду дружини відповідача ОСОБА_5 та витратах, понесених на оформлення технічної документації, позивачами долучено до матеріалів справи відповідні копії квитанцій (а. с. 20-27).

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив із того, що у долученій у процесі судового розгляду копії рішення Космацької сільської ради від 27 грудня 2000 року йдеться про надання ОСОБА_4 в постійне користування земельної ділянки площею 0,22 га, а в змісті позовних вимог позивачі вже претендують на земельну ділянку площею 0,24 га. При цьому, крім вказаного рішення Космацької сільської ради, останні на підтвердження своїх вимог не долучили жодного документа (виписки із погосподарських книг, акт-план встановлення меж на місцевості), який би підтверджував факт належності їм частини спірної земельної ділянки, що увійшла саме до земельної ділянки, переданої у приватну власність відповідача ОСОБА_5

Рішенням Космацької сільської ради від 26 жовтня 2006 року (а. с. 12) підтверджено, що позивачка ОСОБА_4 дійсно була призначена як особа з догляду за інвалідом 1 групи ОСОБА_6, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

З огляду на наведене суд вважав, що твердження позивачки про її догляд за дружиною відповідача протягом семи років є необґрунтованими.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив клопотання про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності.

Оскільки оскаржувані позивачами рішення Космацької сільської ради прийнято 13 квітня 2007 року, державний акт про право власності на земельну ділянку видано 06 вересня 2007 року, документально підтверджені матеріальні витрати, на відшкодування яких претендують позивачі, понесені в період листопада 2006 року до вересня 2007 року, а до суду позивачами подано позовну заяву 11 серпня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, виходив з помилковості висновку суду першої інстанції щодо пропуску визначеного законом строку для звернення до суду, вважаючи, що позивачі здійснювали догляд за покійною дружиною відповідача та за її господарством, виготовляли всю документацію з приватизації земельних ділянок, проводили похоронний обряд, відповідач у свою чергу прописав позивача до свого господарства, а підставою для звернення до суду стало рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 третя особа - Космацька сільська рада, про визнання особи такою, що втратила право на житло, позов задоволено та визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1, і виписано його з цього будинку.

Апеляційний суд вважав, що при прийнятті рішення про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 площею 1,1262 га для ведення особистого селянського господарства порушено порядок її передачі, оскільки до її загальної площі включено частину земельної ділянки площею 0,22 га, яка рішенням виконкому Космацької сільської ради від 27 грудня 2000 року надана у постійне користування позивачці ОСОБА_4 Процедура зазначеного включає вилучення земельної ділянки за заявою останньої до земель запасу та передачі її у власність іншій особі, в даному випадку ОСОБА_5

Що стосується матеріальних збитків, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення, виходячи зі встановлених обставин проведення позивачами похоронного обряду покійної дружини відповідача та наявної копії накладної (а. с. 20), відповідно до якої витрачено на здійснення похоронного обряду грошові кошти в розмірі 1 400 грн.

Вимоги про стягнення 1 160 грн, які, як вказують позивачі, вони витратили на виготовлення технічної документації на житловий будинок та земельні ділянки, апеляційний суд вважав необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

З висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обґрунтовуючи позов, позивачі вказували, що ОСОБА_4 є користувачем земельної площею 0,224 га в с. Космач.

У матеріалах справи на а. с. 52 наявні фотокопія рішення Виконавчого комітету Космацької сільської ради Косівського району без номера від 27 грудня 2000 року, за змістом якого ОСОБА_4 в с. Космач-Рушір надано другу земельну ділянку (сінокосу) площею 0,22 га в постійне користування.

Відповідно до положень ст. 19 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній станом на 2000 рік), надання земельних ділянок у користування провадиться відповідними Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натурі (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації.

Відповідно до ст. 22 цього ж Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Результат аналізу наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що особа набувала статусу користувача земельної ділянки за умов відповідного рішення ради, встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до затвердженого проекту відведення та отримання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Наведеного на порушення вимог ст. ст. 214, 215, 316 ЦПК України апеляційний суд не врахував, на відсутність відповідних доказів, що підтверджують за позивачем статус користувача земельної ділянки: рішення відповідної ради, акта про право постійного користування, встановлення меж в натурі, уваги не звернув та дійшов висновку про незаконність набуття земельної ділянки відповідачем в 2007 році з огляду на порушення порядку її передачі, не спростувавши висновків суду першої інстанції про відсутність доказів, які б підтверджували факт належності позивачам частини спірної земельної ділянки.

Зазначаючи про помилковість висновків суду першої інстанції у застосуванні позовної давності, апеляційний суд не врахував, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Дійшовши висновку про те, що строк позовної давності не пропущений у зв'язку з тим, що підставою для звернення до суду стало саме рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2014 року, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні ч. 1 ст. 261 ЦК України, оскільки за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки, звертаючись із позовом в 2014 році, заявники зазначали, що як про обставини прийняття оспорюваного рішення про надання земельної ділянки, так і про понесені ними на похорон витрати їм було відомо, відповідно, в 2006-2007 роках, не можна погодитись із висновком апеляційного суду про дотримання позивачем позовної давності та відсутності підстав для застосування наслідків її пропуску (ст. 267 ЦК України).

Оскільки апеляційним судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року скасувати, рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.О. Дьоміна

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко