Справа № 202/2589/15-ц
13 липня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Бєльченко Б.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21», Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобовязання зняти їх з реєстраційного обліку, -
Позивачі звернулися до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 у якій просять суд визнати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1; зобовязати паспортну та міграційну службу - відділ громадянства га реєстрації фізичних осіб Індустріального району м. Дніпропетровська зняти ОСОБА_3, ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1. Також позивачі просять стягнути з відповідачів на їхню користь судові витрати по справі.
В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 посилаються на те, що вони є співвласниками квартири № 66 в будинку № 81, корпус № 2, по вул. Янтарній в м. Дніпропетровську. Квартира належить їм та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності.
Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_2 прийняла спадщину.
15 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відділом РАЦС Індустріального району м. Дніпропетровська був зареєстрований шлюб. 28 лютого 2008 року за згодою ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_2, ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, корп. № 2АДРЕСА_2.
15 серпня 2008 року за адресою реєстрації та постійного проживання позивачів був зареєстрований син ОСОБА_3 - ОСОБА_4.
З лютого 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулася свара. ОСОБА_3. забравши всі свої особисті речі виїхала з зазначеної квартири і з того часу більше до неї не поверталася, а її син - ОСОБА_4 в квартирі не проживав з моменту його реєстрації.
Станом на цей час у квартирі зареєстровано 4 особи: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Фактично з моменту реєстрації всіх зареєстрованих, з 2008 року за комунальні послуги сплачує лише позивачка по справі - ОСОБА_2, яка являється пенсіонеркою за віком, що є важким враховуючи розмір її заробітку.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, в обґрунтування позовних вимог посилалася на викладені у заяві обставини. Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, але завчасно поданою письмовою заявою сповістила про неявку та можливість розгляду й вирішення справи за її відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Представник третьої особи повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не сповістив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивачів, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 травня 1994 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2007 року. Як вбачається із довідки житлової організації за місцем проживання Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21» Дніпропетровської міської ради, у спірній квартирі окрім позивачів також значаться зареєстрованими, в якості членів їхньої сім'ї, відповідачі: невістка ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4.
Відповідачі, будучи зареєстрованими за вищевказаною адресою у квартирі позивачів не мешкають. Із наявного в матеріалах справи акту від 01.07.2015 року складеного мешканцями будинку № 81, корп. 1, по вул. Янтарній в м. Дніпропетровську ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вбачається, що ОСОБА_3 у квартирі позивачів не проживає з лютого 2013 року, а її син ОСОБА_4 у квартирі взагалі не мешкав з моменту реєстрації.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи бути обмеженим у його здійсненні.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З огляду на ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачі будучи зареєстрованими за вказаною адресою, фактично не проживають у квартирі, не здійснюють витрат на утримання цього нерухомого майна, та станом на 2015 рік не є членами сім'ї позивачів.
Фактично не проживаючи за зазначеною адресою відповідачі, не будучи членами сім'ї позивачів, створюють їм умови, за яких вони змушені сплачувати комунальні послуги у збільшеному розмірі, що ускладнює їхнє матеріальне становище.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, тому підлягають частковому задоволенню оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідачів.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.
ВизнатиОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 66, корп. 2, в будинку № 81, по вул. Янтарній в місті Дніпропетровську.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 коп., та 300,00 грн. витрат здійснених на виклик відповідачів до суду.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційний суд Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Д.С. Шклярук