Справа № 755/3787/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"03" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Гонарука В. П..,

за участі секретаря - Лисенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

у с т а н о в и в :

18.02.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за рахунок коштів які були надані відповідачу в рахунок передплати за виготовлення меблів, в якому просить стягнути суму основного боргу в розмірі 48 623 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 458 грн.,. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 19.12.2013 року позивач ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_2 30 000 грн., в рахунок передплати за виготовлення меблів, про що було складено розписку того ж дня. Відповідач гарантував повернути кошти в розмір 30 000 грн. в строк до 30 січня 2014 року, однак станом на день звернення грошові кошти не повернув. У зв»язку із чим позивач звернулась до суду із відповідним позовом.

До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19.12.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений правочин відповідно до якого, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 30 000,00 грн., а відповідач зобов'язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів в строк до 30.01.2013 роук, про що було укладено розписку.

Відповідно до вимог ст.. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, у визначений розпискою строк, відповідач суми боргу не повернув.

Так, станом на день подачі позову позивач зазначає що до підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як основний борг складає 48 623 грн., та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1 458 грн.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тож, в частині стягнення основної суми боргу, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення у розмірі 38 833 грн 34 коп., з яких 8 833 грн. 34 коп. сума інфляційних витрат та 3 % річних в розмірі 996 грн. 16 коп., що загалом складає 39 829 грн. 50 коп

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність частково задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 30 000 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 996 грн. 16 коп., суми інфляційної складової за весь час прострочення боргу в розмірі 8 833, 34 грн. що разом становить 39 829 грн. 50 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60,61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 192, 524, , 610-612, 62, ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 39 829 (тридцять дев»ять тисяч вісімсот двадцять дев»ять ) грн. 50 коп., та суму сплаченого судового збору в розмірі 398 грн. 29 коп. а всього стягнути 40 227 (сорок тисяч двсті двадцять сім) грн 79 коп

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії

Суддя