АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2963/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3187/15Головуючий у 1-й інстанції Жага Е. Г. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року

по справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування багатоквартирного будинку.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року представник Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства (далі - ОКВПТГ) «Лубнитеплоенерго» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому просив про стягнення з останньої заборгованості за опалення місць загального користування будинку в сумі 2231 грн. 21 коп. та понесених по справі судових витрат.

В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем обов'язку по оплаті місць загального користування багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в опалювальні періоди з грудня 2008 року по листопад 2014 року.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року позов ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» 2231 грн. 21 коп. боргу за спожиту теплову енергію за період з грудня 2008 року по листопад 2014 року.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» 243 грн. 60 коп. судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго». Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, зокрема, що стягнення з неї на користь позивача коштів за спожиту теплоенергію за період з грудня 2008 року по листопад 2014 року суперечить вимогам ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність у три роки, про правові наслідки спливу якої їй не було роз'яснено судом першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

У відповідності до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

У вказаному будинку діє внутрішньо будинкова система централізованого опалення, а ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» згідно ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з централізованого опалення (ЦО) та послуг з централізованого постачання гарячої води (ГВП).

У 2008 році, на підставі заяв відповідача ОСОБА_2 від 16.07.2008 року про видачу технічних умов на відключення квартири від системи ЦО будинку та від 20.08.2008 року про перегляд умов договору на теплопостачання в зв'язку з відключенням квартири від ЦО, належна їй квартира була відключена від мережі ЦО та ГВП і встановлено індивідуальну (автономну) систему опалення.

Згідно акту від 13.01.2012 року про обстеження місць загального користування житлового будинку по АДРЕСА_1 за підписами представників ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та балансоутримувача багатоквартирного будинку - КП «Житло» встановлено наявність в під'їздах будинку, зокрема і в під'їзді № 6, де знаходиться квартира відповідача, 3 конвекторів «Комфорт-20» довжиною по 1.м. (а.с.13).

На підставі акту обстеження, 21.11.2012 року позивачем виконано розрахунки кількості теплової енергії на опалення місць загального користування відносно квартири відповідача, проведені згідно Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення МЗК багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 31.10.2006 року № 359, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року за № 1237/13111.

Згідно наданого позивачем розрахунку, в період з грудня 2008 року ОСОБА_2 не проводить оплату послуг з централізованого опалення місць загального користування (МЗК) багатоквартирного будинку, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 2231 грн. 21 коп. Відповідачу проведено нарахування за опалення МЗК будинку (опалення сходової клітини та утрати теплової енергії трубопроводами розташованими у підвалі) по кожному місяцю опалювальних періодів з грудня 2008 року по листопад 2014 року, з урахуванням середньої фактичної температури зовнішнього повітря за розрахунковий місяць (для сходових кліток) та кількості діб в розрахунковому місяці (для сходових клітин та підвалу) (а.с. 32-34).

В зв'язку з цим, 24.06.2014 року відповідачу направлено вимогу № 5-1/3688 про оплату теплової енергії за опалення МЗК на суму 2055 грн. 07 коп., яка залишилася без реагування з боку відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з факту споживання наданих позивачем послуг з опалення місць загального користування багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 та виникнення у відповідача зобов'язання оплатити такі послуги.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема, зобов'язання виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення (далі - Методика), затверджена Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 року № 359, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року за № 1237/13111.

Вказана Методика встановлює порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (горищ, підвалів, сходових кліток) у багатоквартирних житлових будинках для визначення розміру плати за опалення місць загального користування (п. 1.2.).

Розподіл визначених величин витрат теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, між окремими помешканнями будинку, які не мають відокремленого входу, пропорційний до їх загальної опалюваної площі (п. 2.2.2).

Витрати теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування складаються з: кількості теплової енергії на опалення сходових кліток, що розрахована проектною організацією при виготовленні проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення квартири споживача; утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами, розміщеними в підвалі (горищі) багатоквартирного будинку, з урахуванням помісячних коефіцієнтів (п. 2.1.4.).

З огляду на викладене слід дійти висновку, що внаслідок встановлення у квартирі № 45 багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 Полтавської області індивідуальної (автономної) системи опалення, у власника квартири ОСОБА_2 виник обов'язок оплачувати комунальні послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, що складаються з опалення сходової клітини та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами, що розміщені у підвалі.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності між сторонами договору є безпідставними і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що підтверджено обов'язковою для судів правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 30 жовтня 2013 року № 6-59 цс 13.

Як вбачається з технічних умов на відключення від мереж опалення і гарячого водопостачання № 1-17/1614 від 16.07.2008 р. споживач був зобов'язаний на підставі проектних рішень переукласти договір про надання послуг з централізованого теплопостачання за місця загального користування та тепловитрати неізольованими стояками згідно п. 2.7 Порядку (а.с. 9). При цьому відсутність такого договору не є підставою не сплачувати за надані та спожиті послуги (ст. 11 ЦК України).

Не є такими, що заслуговують на увагу і доводи апелянта про порушення позивачем вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони примушувати споживача придбавати послуги які йому не потрібні.

Оскільки при проектуванні багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 закладався засіб теплопостачання - централізоване теплопостачання та згідно з вимогами будівельних норм щодо питань влаштування системи опалення всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув'язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку, що вбачається з довідки Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління від 06.08.2015 р. № 01-02/554 (а.с. 7), а квартира відповідача не має відокремленого входу, централізоване опалення місць загального користування багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 само по собі не є нав'язуванням комунальної послуги в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та не звільняє відповідача від обов'язку оплатити надані послуги.

Разом з тим, висновки місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності колегія суддів вважає передчасними та необґрунтованими.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України загальна позовна давність - строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.ст. 179, 214 ЦПК України питання щодо наявності фактів пропущення строку позовної давності підлягає встановленню та вирішенню судом при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти сторонам у здійсненні їх прав та обов'язків, роз'яснювати наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій, що мають значення для вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, питання щодо пропуску строку позовної давності за зобов'язаннями відповідача, що виникли у грудні 2008 року - березні 2012 року судом першої інстанції не з'ясовувалось, наслідки спливу позовної давності та підстави для її застосування сторонам не роз'яснювались.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення місцевого суду із зменшенням суми заборгованості за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах трирічного строку позовної давності, перебіг якої було перервано поданням ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» заяви про видачу судового наказу від 19.03.2015 р. про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за оплату вказаних послуг.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року - змінити.

Зменшити суму заборгованості за спожиту теплову енергію з опалення місць загального користування багатоквартирного будинку, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» з 2231 грн. 21 коп. до 1514 грн. 11 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: С.Б. Бутенко