Справа № 396/451/15-ц
Провадження № 2/396/246/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Шепетько Володимир Іванович

з участю секретаря Кость А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частину нерухомого майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування після померлого власника, встановлення факту окремого проживання подружжя, встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2015 р. ОСОБА_1, в інтересах позивачка ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про виділ частки із спільної сумісної власності подружжя, яке набуте за час шлюбу із ОСОБА_5, що помер 12 березня 2013 року, посилається на те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 27.03.2003 року ними було спільно придбано квартиру АДРЕСА_1, яка була оформлена на покійного ОСОБА_5, й оскільки ОСОБА_5 помер, а її право на частку у спірній квартирі не визнається, в добровільному порядку за життя ОСОБА_5 питання розподілу спільного майна не вирішувалось, відповідач ОСОБА_3 відмовляється надати їй оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, що унеможливлює реалізацію її прав на вказану квартиру у нотаріальному порядку, просить визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину цієї квартири.

Ухвалою суду від 21.04.2015 р. залучено до участі в розгляді справи як співвідповідача ОСОБА_4, який являється сином ОСОБА_2 і ОСОБА_5

15.05.2015 р. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_2, яким просять визнати за ними право власності на спірну квартиру по ? частині в порядку спадкування після померлого ОСОБА_5, а також з урахуванням уточнених і збільшених позовних вимог просять встановити факт окремого проживання померлого ОСОБА_5 і ОСОБА_2 з січня 2003 року по червень 2006 року у звязку із припиненням між ними шлюбних відносин, а також факт перебування ОСОБА_5 на утриманні ОСОБА_3, посилаються на те, що спірна квартира належала ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2003 р., оскільки з січня 2003 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 фактично припинили шлюбні стосунки, ОСОБА_2 залишила ОСОБА_5 так як він був інвалідом і потребував сторонньої допомоги, внаслідок чого ОСОБА_3 утримувала ОСОБА_5 і надавала йому матеріальну допомогу, й спірна квартира була придбана за грошові кошти в сумі 9 121 грн., які були надані нею, ОСОБА_3, і не являлись спільними коштами подружжя.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, а тому суд ухвалив про розгляд справи у її відсутності, з огляду на те, що її інтереси в судовому засіданні захищає її представник.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат ОСОБА_1 позов підтримав, зустрічний позов заперечив, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, пояснив, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, й спірна квартира була придбана за їх спільні кошти, оскільки ОСОБА_2 працювала за кордоном, й в період 2003-2004 рр. перераховувала грошові кошти на потреби сімї, й за ці кошти була придбана квартира, а тому вона являється спільною сумісною власністю подружжя, після розірвання шлюбу між ними питання розподілу квартири не виникало, спір виник лише після смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_5, коли вона дізналась, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виявили намір оформити свої спадкові права на усю квартиру. Поділ квартири не був проведений за життя ОСОБА_5, а тому їхні частки вважаються рівними, і ОСОБА_2 повинна належати ? частка квартири. Через кілька років після придбання спірної квартири між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 виникла неприязнь, що призвело до розірвання шлюбу, проте вказана обставина не є підставою позбавлення його довірительки права на частку у спільному майні подружжя. Не погоджується із зустрічними позовними вимогами, так як спірна квартира не була особистою приватною власністю померлого ОСОБА_5, а була придбана за спільні кошти подружжя, й на час придбання квартири вона надавала ОСОБА_5 і синові ОСОБА_4 матеріальну допомогу, й хоча вони деякий час проживали окремо, проте шлюбні відносини фактично не припиняла. Просить задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, пояснила, що в 1997 році позивач ОСОБА_2 і її син ОСОБА_5 поїхали на заробітки в Москву, в 2002 році ОСОБА_5 захворів, у звязку з чим в січні 2003 року позивач ОСОБА_2 фактично залишила сімю та з того часу проживала окремо від чоловіка ОСОБА_5 і свого сина відповідача ОСОБА_4, який на той час був неповнолітнім, не надавала на їх утримання жодної матеріальної допомоги, ухилялась від сплати аліментів на сина ОСОБА_4, в судовому порядку ОСОБА_2 була виписана із квартири і шлюб між нею та ОСОБА_5 був розірваний у звязку із тривалим не проживанням та не підтриманням шлюбних відносин. ОСОБА_5 із сином ОСОБА_4 потребували житла, а тому нею було здійснено продаж двох будинків у м. Новоукраїнка, виручені кошти за які вона особисто передала продавцеві С.ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу спірної квартири, крім цього вона позичила 2000 грн. на купівлю спірної квартири, так як власних коштів не вистачало. За ці кошти була придбана спірна квартира, яка була оформлена на її сина, покійного ОСОБА_5 Власних коштів у покійного ОСОБА_5 не було. З січня 2003 року і до дня смерті ОСОБА_5 він, а також її онук відповідач ОСОБА_4 перебували на її фактичному утриманні, вона забезпечувала їх харчуванням, оплачувала лікування ОСОБА_5, здійснила його поховання, здійснювала виховання онука ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 не брала жодної участі в утриманні ОСОБА_5 і ОСОБА_4 Шлюбні відносини між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 припинились з січня 2003 року, з того часу, коли позивач ОСОБА_2 залишилась у Москві, а ОСОБА_5 і ОСОБА_4 жили поруч із нею, ОСОБА_3 Із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири вона не зверталась. Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 являються вони спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5, померлий ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів квартиру їй, ОСОБА_3, а відповідач ОСОБА_4, будучи неповнолітнім на час смерті батька ОСОБА_5, має обовязкову частку на спадкове майно. Просить відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому суд ухвалив про розгляд справи у його відсутності, з огляду на те, що його інтереси в судовому засіданні захищає представник.

Представник відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ОСОБА_7 в судовому засіданні первісний позов заперечила, підтримала зустрічний позовний позов, пославшись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, пояснила, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а фактично являлась особистою приватною власністю померлого ОСОБА_5, оскільки була придбана не за спільні кошти подружжя, а за кошти, надані його матірю відповідачкою ОСОБА_3 ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з січня 2003 року проживали окремо та не підтримували шлюбних відносин, позивач ОСОБА_2 ухилялась від надання матеріальної допомоги хворому ОСОБА_5 і своєму синові відповідачеві ОСОБА_4, померлий ОСОБА_5 з січня 2003 року до дня смерті перебував на утриманні своєї матері відповідачки ОСОБА_3, а тому придбана спірна квартира повинна успадковуватися його матірю і сином відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у рівних частках.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що бачила, як грошові кошти за продаж житлових будинків у м. Новоукраїнка по вул. Каховській та вул. Урицькій в сумі 1000 і 6000 грн. були передані відповідачеві ОСОБА_3, також вона була присутня під час передачі ОСОБА_3 грошових коштів С.ОСОБА_6 за купівлю спірної квартири. Їй відомо зі слів покійного ОСОБА_5 і ОСОБА_3, що ОСОБА_2 не проживала разом із ОСОБА_5 і сином ОСОБА_4 з 2002 року, вона відвідувала за місцем проживання ОСОБА_5 кілька разів, орієнтовно раз у півроку й жодного разу з 2002 року не бачила там ОСОБА_2 Їй відомо, що онуком ОСОБА_4 в 2003-2004 рр. опікувалась та доглядала їх відповідач ОСОБА_3 В 2004 році на стадіоні в м. Новоукраїнка ОСОБА_3 повідомила їй, що ОСОБА_2 покинула сімю та не надає жодних грошових коштів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що в 2003 році відповідач ОСОБА_3 зустріла її в електричці та запитала чи не може вона позичити кошти на придбання квартири. Вона, ОСОБА_9, позичила ОСОБА_3 2000 грн. Також вона була присутня і бачила, як ОСОБА_3 передавала 9000 грн. С.ОСОБА_6 за придбання спірної квартири. За місцем проживання покійного ОСОБА_5 вона була один раз і не бачила там ОСОБА_2 Їй відомо, що перед купівлею квартири ОСОБА_5 і ОСОБА_2 працювали у Москві. Відповідач ОСОБА_3 часто залишала ОСОБА_4 разом із нею, оскільки змушена була заробляти гроші на утримання сина ОСОБА_5 та онука ОСОБА_4

Даючи оцінку поясненням сторін, представників сторін, показанням свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до переконання, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічні позовні вимоги слід відхилити у повному обсязі із слідуючих підстав.

На підставі наданих сторонами і повно та всебічно досліджених судом доказів, встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 і ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 1995 року, згідно свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7), у них народився син відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження (а.с.77), шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 було розірвано 10.02.2006 р., згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8). ОСОБА_5 помер 12 березня 2013 року, згідно свідоцтва про смерть (а.с.9).

ОСОБА_2 і ОСОБА_5 проживали спільно разом із сином ОСОБА_4 до 2002 року за межами України, де перебували на заробітках. В 2002 році ОСОБА_5 захворів, й повернувся в м. Новоукраїнку разом із сином ОСОБА_4, де стали проживати біля відповідачки ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_2 продовжувала працювати, щоб утримувати сімю, перераховуючи перекази на імя чоловіка ОСОБА_5 Також ОСОБА_2 періодично їздила до сина в м. Новоукраїнку, провідуючи його та надаючи допомогу на утримання. Дані обставини підтверджені рішенням Новоукраїнського районного суду від 18.03.2013 року у справі №1116/3532/12, що набуло чинності (а.с.202-203), які не підлягають окремому доказуванню, у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

27 червня 2003 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири разом із надвірними будівлями (а.с.123), згідно якого ОСОБА_5 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2, кошти за придбання квартири в сумі 9 000 грн. продавець ОСОБА_6 одержала до підписання договору.

З 07.10.2004 року ОСОБА_5 почав отримувати пенсію по другій групі інвалідності в розмірі 284,69 грн., згідно довідки Управління ПФУ в Новоукраїнському районі від 10.06.2015 р. (а.с.180).

Після цього, в 2005-2006 році відносини між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 погіршились, між ними виник конфлікт. Вказана обставина підтверджується вищевказаним рішенням, а також рішеннями Новоукраїнського районного суду від 01.12.2005 року про визнання ОСОБА_2В, такою, що втратила право користування жилим приміщенням у АДРЕСА_3 (а.с.150), від 01.12.2005 р. про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (а.с.152), від 19.12.2005 р. про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_4 (а.с.200).

Згідно ухвали Новоукраїнського районного суду від 16.10.2006 року було оголошено розшук боржника позивача ОСОБА_2 через несплату аліментів (а.с.201). В період з 2008 по 2012 роки відповідач ОСОБА_3 зверталась до Новоукраїнського РВ УМВСУ у Кіровоградській області із заявами про розшук позивачки ОСОБА_2 із-за несплати аліментів, вжитими заходами її місце перебування не встановлено (а.с.197-199).

Відповідач ОСОБА_3 28.01.2000 р. розірвала шлюб (а.с.51) та змінила прізвище з ОСОБА_10 на Мороз.

ОСОБА_5 17 листопада 2004 року склав заповіт (а.с.52), яким заповів спірну квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_10.

Згідно медичних довідок (епікриз) (а.с.125,188,191,193), з листопада 2003 року ОСОБА_5 страждав кистою головки підшлункової залози, механічною жовтухою, хронічним панкреотитом і перебував в хірургічному відділенні Новоукраїнської ЦРЛ.

Згідно свідоцтва про шлюб (а.с.102), позивач ОСОБА_2А, уклала шлюб із ОСОБА_11 та отримала прізвище ОСОБА_11. Із 21.09.2012 р. позивач зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно відмітки у паспорті (а.с.105).

Відповідач ОСОБА_3 04 вересня 2013 р. звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина ОСОБА_5 (а.с.70), зазначивши у заяві, що крім неї інших неповнолітніх спадкоємців немає.

З оглянутої копії паспорта на відповідача ОСОБА_4 (а.с.76) вбачається, що останній народився 18.12.1996 року, тобто на момент смерті 12.03.2013 року свого батька ОСОБА_5 був неповнолітнім. 17.01.2015 р. відповідач ОСОБА_5 звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 (а.с.121).

Вказані правовідносини регулюються наступними нормами права.

Оскільки спірна квартира придбана ОСОБА_5 під час перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачкою ОСОБА_2 27.06.2003 року, то режим цього майна визначається нормами Кодексу про шлюб і сімю, чинного на момент придбання квартири. Згідно ст.22 цього Кодексу, «майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку».

Згідно ст.24 КпШС, «майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також

одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них».

За таких обставин суд погоджується із твердженням представника позивача про рівність прав позивачки ОСОБА_2 і померлого ОСОБА_5 на спірну квартиру, придбану під час шлюбу.

Суд не приймає до уваги твердження відповідачки ОСОБА_2 про необхідність визнання спірної квартири особистою приватною власністю її сина ОСОБА_5, оскільки суду не надано належних і допустимих доказів того, що вказана квартира придбана не за спільні кошти подружжя. Участь ОСОБА_2 у формуванні спільного сімейного бюджету разом із ОСОБА_5 встановлена рішенням суду від 18.03.2013 р. (а.с.202-203), згідно якого ОСОБА_2 перераховувала кошти на імя чоловіка ОСОБА_5 в 2004-2005 рр., й ця обставина відповідачами не спростована. Суд не визнає допустимими доказами пояснення відповідачки ОСОБА_3 і показання свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про те, що на придбання спірної квартири відповідач ОСОБА_3 сплатила власні кошти, оскільки ці показання спростовуються положеннями нотаріально посвідченого договору про придбання вказаної квартири, згідно якого покупцем вказаної квартири зазначений ОСОБА_5, а не ОСОБА_3, й суд вважає, що умови нотаріально посвідченого договору не можуть заперечуватися показаннями свідків. Оскільки жодна із сторін не заявила клопотання про виклик і допит в судовому засіданні продавця спірної квартири ОСОБА_6 на предмет зясування питання: ким фактично були передані грошові кошти за придбання квартири, то у суду немає підстав ставити під сумнів викладені у договорі купівлі-продажу квартири положення. Крім цього, відповідач ОСОБА_3 заявила в судовому засіданні, що нею не оспорювалися умови вказаного договору.

У звязку із вищенаведеним суд переконаний, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_5

Згідно ст.28 КпШС, «в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю

подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу».

Згідно ст.70 СК України, «у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором».

Відповідно до вимог Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу (п.19), поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК і ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п.22), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23).

Зважаючи на те, що суду не представлено доказів наявності між подружжям домовленості або шлюбного договору стосовно визначення умов розподілу спільного майна, то суд вважає, що позивачці ОСОБА_2 і померлому ОСОБА_5 належало по ? частині спірної квартири.

Згідно п.12 Постанови ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У звязку із вищенаведеним, частка померлого ОСОБА_5 у спірній квартирі не підлягає зміні, а тому частки ОСОБА_5 і ОСОБА_2 є рівними.

В матеріалах справи відсутні докази того, що за час свого життя ОСОБА_5 вживав заходи щодо добровільного вирішення чи вирішення в судовому порядку питання про поділ спільно придбаної квартири, у звязку з чим суд приходить до висновку, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 був відсутній спір щодо правового режиму спірної квартири.

Цей спір виник лише після смерті ОСОБА_5 у звязку із бажанням відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 успадкувати усю спірну квартиру, а оскільки, вказана квартира була спільною власністю подружжя, то позивач ОСОБА_2 має право на виділ своєї частки із цієї квартири.

Зустрічний позов щодо визнання права відповідачів на спірну квартиру після смерті ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, навіть частково, з урахуванням частки, належної ОСОБА_5, після смерті якого відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 являються спадкоємцями першої черги, оскільки спір у даній справі виник лише щодо ? частки спірної квартири, на яку має право позивач ОСОБА_2 Стосовно іншої частки спір відсутній, в матеріалах справи наявні докази того, що відповідачі зверталися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, ними не надано доказів неможливості оформлення спадкових прав після його смерті, у звязку з чим у суду відсутні правові підстави для визнання за відповідачами права на іншу частину спадкового майно після його смерті, зважаючи на неприпустимість перебирання судом на себе функцій нотаріату.

Також суд переконаний щодо безпідставності зустрічних позовних вимог щодо встановлення факту окремого проживання позивачки ОСОБА_2 і ОСОБА_5 у звязку із припиненням між ними шлюбних відносин.

Як встановлено в судовому засіданні, на момент придбання спірної квартири, яка є предметом спору у даній справі, подружжя перебувало у зареєстрованому шлюбі, до 2005 року включно позивач перераховувала кошти на утримання сімї на імя чоловіка ОСОБА_5, що встановлено рішенням суду (а.с.202-203), а роздільне проживання подружжя за їх згодою не є підставою для встановлення факту окремого проживання. В судових рішеннях (а.с.150,152,200), які стосуються позивачки ОСОБА_2, не викладені обставини справи, які б суд міг застосувати до даного спору, а саме у цих рішеннях не зазначено, з якого часу та по яким причинам позивач ОСОБА_2 і ОСОБА_5 разом не проживали, а тому суд погоджується із твердженням представника позивача, що такі обставини виникли не раніше 2005 року, коли були ухвалені зазначені судові рішення, тобто після придбання квартири. Оскільки спір виник стосовно визначення правового режиму спірної квартири, придбаної за час шлюбу, то значення мають лише обставини існування шлюбних відносин саме в період на час придбання цієї квартири, й оскільки факту окремого проживання подружжя у цей період не встановлено, то вимога про встановлення факту окремого проживання в інший період, тобто після придбання квартири і до червня 2006 року не має жодного доказового значення, а тому не підлягає до задоволення.

Крім цього, не підлягає до задоволення також зустрічна позовна вимога про встановлення факту перебування ОСОБА_5 на утриманні відповідача ОСОБА_3 з січня 2003 року до 06 жовтня 2004 року, оскільки судом встановлено, що в цей період подружжя хоча й проживало роздільно, проте позивач ОСОБА_2 перераховувала ОСОБА_5 грошові кошти. Дана обставина стороною відповідача не спростована й не надано інших переконливих доказів, що в цей період ОСОБА_5 утримувала саме відповідач ОСОБА_3, а не позивач ОСОБА_2

У звязку із повним задоволенням первісних позовних вимог, позивач має право на відшкодування понесених нею судових витрат, у відповідності до ст.88 ЦПК України, а саме сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. і витрат на отримання правової допомоги в розмірі 4263 грн., яка підлягає стягненню із відповідачів у рівних частках. Судом перевірено відповідність зазначеного у розрахунку представника позивачки ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_1 кількості затраченого часу на участь у судових засіданнях, який з урахуванням проведених судових засіданнях становить 8 год. 45 хв. загальної тривалості.

Згідно ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у

цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні.

Оскільки між позивачкою ОСОБА_2 і її представником адвокатом ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги (а.с.17,144), з урахуванням встановленого на 2015 рік розміру мінімальної заробітної плати 1218 грн., вартість правової допомоги позивачці адвокатом за участь в судових засіданнях тривалістю 8 год. 45 хв. становить 4263 грн., вказані кошти позивачкою сплачені адвокату, згідно представленої квитанції, а тому підлягають відшкодуванню.

У звязку із відмовою у задоволенні зустрічного позову, витрати відповідачів на сплату судового збору слід залишити за ними.

Керуючись ст.ст. 22,24,28,29 КпШС УРСР, ст.ст. 88,212-215 ЦПК України, п.12 Постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку виділу частки із спільної сумісної власності подружжя, яке набуте за час шлюбу із ОСОБА_5, який помер 12 березня 2013 року, право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири № 2 (два) будинку №110 (сто десять) по вул. Дзержинського м. Новоукраїнка Кіровоградської області.

Стягнути в користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу по 121 (сто двадцять одній) гривні 80 копійок і 2131 (дві тисячі сто тридцять одній) гривні 50 копійок з кожного, а всього по 2253 (дві тисячі двісті п"ятдесят три) гривні 30 копійок з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити повністю у зв"язку із безпідставністю.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову залишити за ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: В. І. Шепетько