УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мартинюка В.І.,
Карпенко С.О., Мостової Г.І.,-
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про виселення останнього та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири (житлового будинку), з підстав передбачених ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на наявність рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2012 року, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірний житловий будинок.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Виселено ОСОБА_6, який зареєстрований та проживає у житловому будинку, що є предметом іпотеки та розташований за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, зокрема, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок або житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідача зі спірного будинку, апеляційний суд виходив з того, що він належним чином не був повідомлений про виселення із цього будинку в порядку передбаченому положеннями Закону України «Про іпотеку», та як наслідок не мав можливості звільнити зазначене приміщення добровільно.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2012 року (а.с. 25-30) у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіна Н.М., Служба у справах дітей Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання кредитного договору, договору іпотеки недійсними, стягнення моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості по укладеному між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору №2007-108-М від 02 жовтня 2007 року в розмірі 55 272,43 доларів США, з яких 52 642,51 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 561,84 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом та 71,08 доларів США - пеня за невиконання зобов'язань за договором, звернуто стягнення на належний ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2007 року житловий будинок (Літ. А-1 житловий будинок саман. обкл. цеглою, житловою площею 35,4 кв.м, загальною площею 60,7 кв.м) з господарськими будівлями та спорудами (Літ. Б - літня кухня, шл.блок.; літ. К, 1,4,1 - споруди), розташований на земельній ділянці площею 1 649 кв.м, по АДРЕСА_2, початковою вартістю 303 тис. грн, шляхом його продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Зі змісту даного рішення вбачається, що позивач у межах цієї справи звертався до суду з позовними вимогами про виселення відповідача та зняття його з реєстраційного обліку за адресою спірного будинку з підстав, передбачених ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР. Проте апеляційним судом у задоволенні цих вимог відмовлено, оскільки були відсутні докази направлення банком письмової вимоги боржнику з попередженням про його виселення у разі непогашення заборгованості у зазначений строк.

02 січня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило на ім'я ОСОБА_6 лист за № 30.1.0.0/2-К00 від 12 листопада 2012 року, зі змісту якого вбачається, що позивач пропонував останньому разом із членами сім'ї та іншими мешканцями добровільно звільнити приміщення протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги (а.с. 31). Вказаний лист направлено за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Зі змісту ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону «Про іпотеку» вбачається, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Із роз'яснень, викладених у п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_6, апеляційний суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, наявність судового рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки та повідомлення про виселення відповідача, надісланого на адресу, зазначену у кредитному та іпотечному договорах, зауважив, що таке повідомлення відповідачем не отримане належним чином, а отже не може бути підставою для виселення, залишивши поза увагою, що повідомлення про виселення є заходом позасудового врегулювання спору та не є обов'язковим при судовому вирішені вимог про виселення.

За вказаних обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки в порушення вимог ст. 212-215 ЦПК України, суд першої інстанції належним чином не з'ясував обставин справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, а саме, не з'ясував коли саме були зареєстровані відповідач та інші мешканці спірного будинку та чи надавалась іпотекодержателем згода на їх реєстрацію в порядку передбаченому умовами договору.

Суд також не звернув уваги на те, що позовні вимоги заявлені про виселення відповідача та інших мешканців будинку, при цьому не виконав вимог, передбачених ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив позивачу право на залучення в якості співвідповідачів всіх повнолітніх членів сім'ї відповідача до участі у справі.

Водночас, вирішуючи питання щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку, суд першої інстанції залишив поза увагою, що такий територіальний орган до участі у справі не залучений, передчасно поклавши на нього зобов'язання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вказаних розбіжностей не усунув та не сприяв з'ясуванню зазначених обставин.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2014 року та рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова