У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
Мартинюка В.І., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 03 липня 2006 року між нею та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 10 тис. грн на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме - до квітня 2009 року.

Свої зобов'язання перед відповідачем позивачка виконала частково, заборгованість перед банком стягнута судовим наказом, виданим Горохівським районним судом Волинської області 13 березня 2008 року. На підставі вказаного судового наказу відділом державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області відкрито виконавче провадження, яке згідно з постановою від 10 вересня 2013 року закінчено у зв'язку з повною сплатою боргу. Жодних інших кредитних коштів після березня 2008 року відповідач позивачу не надавав.

Однак після спливу шести років банк звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6 13 810 грн 29 коп. боргу, а згідно з довідкою банку від 17 березня 2014 року її борг перед банком вже складав 24 298 грн 19 коп.

Ухвалою суду від 13 червня 2014 року вказаний позов банку залишено без розгляду, але банк продовжує наполягати на існуванні заборгованості.

Просила визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування їй заборгованості за період з 02 травня 2012 року до дати звернення до суду згідно з укладеним між нею та відповідачем кредитним договором від 03 липня 2006 року; зобов'язати відповідача утриматись від подальших дій щодо нарахування їй заборгованості згідно з вказаним кредитним договором; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на корить

ОСОБА_6 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди за порушення прав споживача; визнати припиненим правовідношення щодо користування кредитними коштами, наданими ОСОБА_6 згідно з укладеним кредитним договором від 03 липня 2006 року; розірвати кредитний договір від 03 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі заяви від 03 липня 2006 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг і тарифів ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області

від 06 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена.

Відмовляючи у позові, суди керувалися тим, що істотних порушень банком умов договору і вимог Закону України «Про захист прав споживачів» або наявність передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України для розірвання кредитного договору, не встановлено. Визнали наявність у ОСОБА_6 заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Із такими висновками судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

При розгляді справи суди не врахували, що з позовом звернулася фізична особа−споживач послуг банку, а не банк. При цьому суди не розглянули позовні вимоги ОСОБА_6 з приводу визнання неправомірними дій банку щодо нарахування їй заборгованості та зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» утримуватися від подальших дій щодо нарахування їй заборгованості за кредитним договором та не зробили висновку про можливість таким способом захистити права позивачки.

Судами встановлено, що 03 липня 2006 року ОСОБА_6 звернулася до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою, на підставі якої отримала кредит у розмірі 10 тис. грн на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 9).

Судовим наказом, виданим Горохівським районним судом Волинської області 13 березня 2008 року, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 870 грн 95 коп. (а. с. 17).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 10 вересня 2013 року при примусовому виконанні судового наказу, виданого Горохівським районним судом Волинської області 13 березня 2008 року ОСОБА_6 сплатила борг повністю кількома платежами за період з 2009 по 2013 роки (а. с. 18, 19).

Відповідно до листа банку заборгованість ОСОБА_6 за кредитною карткою № НОМЕР_1 станом на 05 березня 2015 року сстановить 29 922 грн 64 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 7 704 грн 73 коп.; заборгованість за відсотками - 19 360 грн 89 коп.; штрафи - 2 857 грн 02 коп. (а. с. 159).

Вважаючи дії банку щодо нарахування боргу за кредитом після виконання судового наказу правомірними, суди виходили з того, що п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови), які є складовою частиною кредитного договору, сторонами погоджено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк. Враховуючи, що жодною із сторін не було вчинено дій, що свідчили про припинення кредитного договору, договір був пролонгований.

Разом з тим судами не враховано, що відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 вказаних Умов граничний строк дії картки (місяць і рік) зазначено на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH) (а. с. 13).

Відповідно до п. 3.1.3 Умов по закінченню строку дії картка перевидається банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше не надходила письмова заява клієнта про закриття карткового рахунку.

У позовній заяві ОСОБА_6 зазначала, що строк дії платіжної картки визначено до квітня 2009 року.

Банк не надав суду належних доказів, що позивачці було видано нову картку після спливу дії старої.

Відповідно до ст. ст. 256, 253 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, але судами першої та апеляційної інстанцій не врахована.

При цьому судами не перевірено матеріали справи за наказним провадженням № 2н-63, а саме заборгованість за якими платежами стягнуто судовим наказом, виданим Горохівським районним судом Волинської області 13 березня 2008 року, і чи включено до розміру заборгованості тіло кредиту за кредитним договором.

Тобто, у будь-якому разі, враховуючи строк дії платіжної картки та судовим наказ про стягнення заборгованості за кредитним договором, що виданий Горохівським районним судом Волинської області 13 березня 2008 року, висновки судів про правомірність дій ПАТ КБ «ПриватБанк» про нарахування заборгованості за кредитним договором ОСОБА_6 не відповідають як вимогам чинного законодавства, так і правовій позиції Верховного Суду України.

Крім того, у позові ОСОБА_6 просила визнати припиненим кредитний договір та розірвати кредитний договір. При цьому розірвання договору розглядається як дострокове припинення договірних зобов'язань.

Таким чином, суди повинні з'ясувати, чи закінчився строк дії вказаних зобов'язань, а отже, зробити висновок по суті зазначених позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Судами не досліджено та не надано правової оцінки доказам, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, не перевірено, чи, звернувшись до суду з позовом про захист прав споживача та зобов'язання вчинити дії, позивачкою було обрано належний спосіб захисту порушеного права відповідно до вимог ст. 16 ЦК України. Оскільки на стадії касаційного перегляду справи виправити вказані недоліки неможливо, тому судові рішення мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік
О.В. Ступак