У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання договорів недійсними та стягнення коштів, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт»), в якому просив визнати недійсними договори від 26 серпня 2014 року № 03239 та № 03239/14, укладені між ним та відповідачем, а також стягнути майнову шкоду у сумі 564 грн та 5 600 грн.

Позивач посилався на те, що 26 серпня 2014 року між ним та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено два договори про надання послуг № 03239 та № 03239/14.

За умовами договору № 03239/14 відповідач взяв на себе зобов'язання за плату вчинити від імені позивача та за рахунок останнього юридичні дії спрямовані на отримання кредиту у сумі 80 тис. грн для будівництва.

Згідно з умовами договору № 03239 відповідач зобов'язався забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства; надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі.

Позивач вважає, що договір № 03239/14 є договором про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі, а діяльність ТОВ «ЕкономКомфорт» в цьому випадку є наданням послуг адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі. Отже, для укладення з договору № 03239/14 відповідач повинен був у встановленому порядку отримати у Нацкомфінпослуг ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Однак такої ліцензії ТОВ «ЕкономКомфорт» на момент укладення договору не мало, а отже відповідач не мав права на укладення такого договору.

Крім того, предметом договору № 03239 є забезпечення дбайливого оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, надання інформаційних, консультаційних, роз'яснювальних та довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі.

Позивач вважає, що роз'яснення стороні договору умов, на яких інша сторона погоджується його укласти, а також вчинення нею дій, пов'язаних з його укладенням, не може вважатись наданням послуг, оскільки є необхідною складовою для укладання угоди. Вартість вищевказаних послуг, згідно з п. 2.1 договору становить 5 600 грн, а тому вважає такі умови несправедливими, оскільки містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу.

Також вказав, що відповідно до отриманої від відповідача квитанції він 12 вересня 2014 року сплатив на рахунок відповідача кошти у сумі 444 грн 44 коп. (чистий платіж) та 120 грн (адміністративних витрат), на підставі договору № 03239/14.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 грудня 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсними договори від 26 серпня 2014 року № 03239 та № 03239/14, укладені між ОСОБА_4 та ТОВ «ЕкономКомфорт».

Стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_4 6 164 грн 44 коп. сплачених платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ЕкономКомфорт», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 з підстав положень ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (право споживача на інформацію про продукцію), ч. 5-6 ст. 18 вказаного Закону (щодо несправедливих умов у договорах), суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з наявності ознак для кваліфікації «несправедливі умови договору», що передбачені ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якими є: порушення принципу добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін, завдання шкоди споживачу.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про недійсність договорів від 26 серпня 2014 року, оскільки у порушення вимог ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин вчинений юридичною особою без відповідного дозволу - ліцензії.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками судів попередніх інстанцій та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Маляренко А.В. Нагорняк В.А.