Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1599/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Ковальчук С.Я.
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Гайсюка О.В.

суддів - Фомічова С.Є.

Голованя А.М.

при секретарі - Дімановій Н.І.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення витрат на оплату електроенергії.

Позивач зазначила, що є власником 1/2 будинку АДРЕСА_1 за рішенням Гайворонського районного суду від 22.10.2014 р.

26.12.2014 р. між нею та Енергобутом Одеської залізниці укладено договір про користування електроенергією в цьому будинку.

Разом з нею проживають син та його дружина.

В іншій половині будинку з 2004 року проживають ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_5, які також користуються послугами електроенергії.

Постачання електроенергії в цей будинок здійснюється через один прилад обліку, але оплату здійснює лише вона (позивач).

09.04.2015 року за її заявою енергопостачальник відключив від постачання електроенергії іншу частину будинку.

За період з 26.12.2014 р. по 09.04.2015 р. вона сплатила 1988, 23 грн. Оскільки в будинку проживають 5 осіб, то відповідачі, як члени сім'ї власника будинку (ст. 156 ЖК) повинні, на думку позивача, сплатити 2/5 цих витрат на суму 795, 29 грн.

Посилаючись на це, позивач просила стягнути на свою користь з відповідачів солідарно 795, 29 грн. витрат на оплату електроенергії, 1500 грн. витрат на оплату правової допомоги та 243,60 грн. судового збору.

У травні 2015 року позивач збільшила вимоги, просила стягнути 298,93 грн. витрат на відправку листа з повідомленням та витрати на проїзд в м. Кіровоград для підписання договору на надання юридичних послуг.

Рішенням Гайворонського районного суду від 25.05.2015р. позов задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів 795,29 грн. витрат на оплату електроенергію та судових витрат по 609 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач зазначає, що суд помилково визнав відповідачів членами сім'ї позивача ОСОБА_4 і на цій підставі помилково стягнув з відповідачів на користь позивача ОСОБА_4 витрати на оплату електроенергії.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подали заяви про розгляд скарги за їх відсутності у судовому засіданні. Про це в письмових запереченнях просить і позивач.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом вірно встановлено, що позивач ОСОБА_4 за рішенням Гайворонського районного суду від 22.10.2014 року є власником лише ? будинку АДРЕСА_1 (а.с.4-6).

26.12.2014р. між ОСОБА_4 та Одеською залізницею в особі начальника ВСП Енергозбут укладено договір про користування електроенергією в АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

Оскільки постачання електроенергії здійснювалося в будинок через один прилад обліку, то всі мешканці цього будинку, в тому числі, відповідачі ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_5 користувалися послугами електроенергії за період з 26.12.2014 р. по 09.04.2015 р., що підтверджено актом обстеження (а.с.11), але за електроенергію оплату здійснювала лише позивач ОСОБА_6

Задовольняючи вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідачів на її користь витрат на оплату електроенергії суд виходив з того, що відповідачі є членами сім'ї позивача і зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (ст.156 ЖК).

Але такий висновок суду є помилковим, адже із змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_4 відносить до членів своєї сім'ї лише свого сина та його дружину, які проживають в ? будинку, що належить їй. Позивач зазначає, що в іншій половині будинку проживають ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 ще з 2004 року.

Доказів того, що відповідачі вселялися в належну їй ? будинку в якості членів її сім'ї, позивач ОСОБА_4 не надала, хоча саме на ній лежить обов'язок надати такі докази відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК, адже вона хоча і не називає прямо відповідачів членами своєї сім'ї (чи колишніми членами сім'ї власника ? будинку), але посилається в заяві саме на ст.156 ЖК України (а.с.2-3).

Відповідно до ст.11 ЦК суд не вправі вийти за межі позовних вимог заявлених ОСОБА_4 в позові. Зокрема, суд не в праві вирішити цей спір на підставі норм цивільного кодексу, якщо ОСОБА_4 вважає, що правовідносини сторін регулюються нормами житлового кодексу.

Відповідач ОСОБА_3 вважає себе власником ? спірного будинку, за його позовом ухвалене рішення суду про визнання за ним такого права, яке зі слів відповідача це рішення не набрало законної сили (а.с.48-50).

За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Наведене свідчить про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: