Справа № 344/1048/15-ц
Провадження № 22-ц/779/833/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.

секретарів Турів О.М., Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

27 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що 03.10.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 58043,76 грн. на строк до 02.10.2013 року та зобов»язаний був погашати його шляхом здійснення щомісячних платежів згідно графіку.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов»язання, станом на 24.10.2014 заборгованість за кредитним договором становила 77653,30 грн., позивач просив стягнути зазначену суму з ОСОБА_2

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» на дане рішення подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.10.2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем не надано доказів продажу транспортного засобу, який є заставним майном в порядку забезпечення виконання кредитних зобов'язань.

Не погоджуючись з таким обґрунтуванням, апелянт вказав, що знаходження заставного автомобіля на відповідальному зберіганні у позивача жодним чином не впливає на заборгованість по кредиту. В матеріалах справи є докази передачі предмета застави на відповідальне зберігання з метою подальшої реалізації. Заставний автомобіль був реалізований і кошти від реалізації були зараховані. Зокрема - 13.08.2009 року в сумі 7582,28 грн. та 25.08.2009 року в сумі 40917,72 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості. Проте, вказаних коштів не достатньо для погашення всією суми заборгованості, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом.

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.

Представник апелянта ПТ КБ «ПриватБанк» Рокетська С.В. підтримала доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив вимоги апелянта, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає з огляду на наступні обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що 03.10.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 58043,76 грн. на строк до 02.10.2013 року, процентна ставка 20,04 річних та зобов»язаний був погашати його шляхом здійснення щомісячних платежів згідно графіку.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що в розрахунку заборгованості не відображено зарахування коштів, виручених банком за рахунок реалізації вилученого у ОСОБА_2 автомобіля .

Однак такий висновок не відповідає зібраним доказам по справі.

Згідно акту прийому автомобіля позичальника ОСОБА_2 вбачається, що 28 червня 2009 року останній передав ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль ВАЗ 0, номерний знак НОМЕР_1 для реалізації за ринковою ціною з направленням виручених коштів на погашення заборгованості (а.с.32).

Так, із розрахунку заборгованості за договором від 03.10.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 вбачається, що 13.08.2009 року за рахунок реалізації заставного автомобіля зараховано кошти в сумі 7582,28 грн. та 25.08.2009 року кошти в сумі 40917,72 грн., у зв»язку з цим тіло кредиту станом на 25.08.2009 року становило 12528,58 грн.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечив, що вказані кошти внесені за рахунок реалізації переданого ним ПАТ КБ «Приват Банку» заставного автомобіля, оскільки він особисто такої суми в рахунок погашення заборгованості за кредитом не вносив.

Крім того, відповідач ствердив також, що після передачі автомобіля для реалізації жодних коштів в рахунок погашення кредиту не вносив, як і не звертався в банк для отримання інформації про останнє погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 1049, 1050,1054 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

Таким чином, судом встановлено, що в результаті реалізації заставного автомобіля заборгованість за кредитом була погашена частково, в рахунок погашення решти заборгованості відповідач ОСОБА_2 не вносив жодних коштів.

Відповідно до умов кредитно-заставного договору п.14.11 сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років (а.с.10)

Відповідач ОСОБА_2 заяви про застосування позовної давності не подавав, натомість просив суд зменшити суму нарахування, оскільки така, на його думку, позивачем завищена.

Згідно розрахунку суми заборгованості за кредитом вбачається, що за ОСОБА_2 числиться заборгованість в сумі 77653,30 грн., з якої: 13598,10 грн. заборгованість за кредитом, 10020,43 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 7308,46 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 42790,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання, та штрафи - 250 грн. (фіксована частина), 3685,87 грн. (процентна складова).

Відповідно до положень ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір, згідно ч.2 ст. 551 ЦК України встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки у відповідності до ч.3 даної статті може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З врахуванням обставин справи, зокрема того, що боржник ОСОБА_2, згідно довідки Державного центру зайнятості Городенківський РЦЗ від 23.02.2015 року - не працює, перебуває на обліку як безробітний в Городенківському РЦЗ з 23.12.2014 року, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей: дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, колегія суддів приходить до висновку за можливе зменшити розмір пені до 5000 грн.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення штрафу в розмірі 3685,87 грн., оскільки позивачем не наведено за які саме порушення умов кредитного договору нарахована зазначена сума штрафу.

Оскільки суд першої інстанції не дав належної правової оцінки зібраним доказам по справі, то постановлене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 13598,10 грн., заборгованість за відсотками 10020,43 грн., заборгованість з пені 5000 грн., 250 грн. штрафу, а всього 28868,53 грн. та 776 грн. понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Мелінишин Г.П.