У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 9 липня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Сумської міської ради, треті особи: Управління Держземагенства в Сумській області, Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення в частині передачі в приватну власність земельної ділянки, визнання недійсним Державного акта та скасування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення в частині передачі в приватну власність земельної ділянки, визнання недійсним Державного акта та скасування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 9 липня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від

7 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із наступного.

Сумська міська рада, приймаючи оспорюване рішення від 4 квітня 2007 року № 487-МР «Про затвердження меж і розмірів земельних ділянок, які належать громадянам на правах власності та внесення змін до рішень Сумської міської ради», діяла в межах своїх повноважень. Цим рішенням було затверджено межі і розміри земельних ділянок, належних на праві власності особам, у тому числі і батькові позивача, якому земельна ділянка належала на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів від 16 грудня

1993 року № 723.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність рішення Сумської міської ради від 4 квітня 2007 року № 487-МР та наявність підстав визнання недійсним Державного акта на землю.

Рішення виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів від 16 грудня 1993 року № 723 є чинним та не оспорюється позивачем. Позовних вимог з приводу незаконності цього рішення та вимог, пов'язаних з набуттям матір'ю позивача права власності на спірну земельну ділянку та ним - у порядку спадкування після смерті матері, ОСОБА_2 не заявлено.

Відповідно до положень статей 6, 22, 30 Земельного кодексу (1990 рік), чинного на час виникнення спірних правовідносин, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року

№ 10, статі 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, статі 120 Земельного кодексу України, статі 377 ЦК України якщо на земельній ділянці, яка одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації та є його особистою приватною власністю, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то в разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право в розмірі частини права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем і його рідною сестрою ОСОБА_3, залученої до участі у справі у якості третьої особи, існує спір з приводу спадкового майна. За позовом ОСОБА_3 відкрито провадження у цивільній справі про визнання за нею в порядку спадкування після смерті батька права власності на належну йому частину будинку та на 1/2 частину земельної ділянки.

Так, суди першої та апеляційної інстанцій правильно вважали, що заявляючи позовні вимоги у рамках цієї справи про визнання недійсним Державного акта на земельну ділянку, виданого на ім'я батька, спадкоємцем якого, крім позивача, є третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_2 невірно визначився з колом відповідачів, не залучив до участі у справі ОСОБА_3 у якості відповідача, прав та інтересів якої безпосередньо стосується даний спір.

Враховуючи вищевикладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення в частині передачі в приватну власність земельної ділянки, визнання недійсним Державного акта та скасування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 9 липня

2015 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у за позовом ОСОБА_2 до Сумської міської ради, треті особи: Управління Держземагенства в Сумській області, Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення в частині передачі в приватну власність земельної ділянки, визнання недійсним Державного акта та скасування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 9 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О. Дьоміна