05.06.2015 Єдиний унікальний номер 205/1132/15-ц
Справа № 2/205/1038/15
Р І Ш Е Н Н Я

205/1132/15ц

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Я.О. Єрьоменко

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 держнотконтора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 18 лютого 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що після смерті її чоловіка в червні 2004 року вона переїхала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську до своєї матері та вітчима, оскільки вони потребували допомоги та догляду. За вказаною адресою позивач проживала з червня 2004 року з матір`ю ОСОБА_4, яка померла 21 березня 2007 року та її чоловіком ОСОБА_5, який помер січень 2010 року. 11.03.2005 року за життя мати та вітчим подарували позивачу вищезазначене домоволодіння, згідно договору дарування. 16.01.2015 року позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки не встановлений факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Просила встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю за адресою: м. Дніпропетровськ, с. Таромське, вул. Радянська, 29, з червня 2004 року по січень 2010 року.

Позивачка, її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилались на обставини, викладені у позові.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

Третя особа письмово просила слухати справу у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи встановлено, що власницею домоволодіння № 29 по вул. Радянська, смт. Таромське в м. Дніпропетровську є ОСОБА_1, на підставі договору дарування,укладеного між нею та ОСОБА_5 , посвідченого 11.03.2005 року Третьою ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 5-404 (а.с.16-17).

Матір`ю ОСОБА_1 (до шлюбу «Кучіна») є ОСОБА_4, яка померла 21 березня 2007 року (а.с.8,9,14).

Як пояснила в судовому засіданні позивача в червні 2004 року вона переїхала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську до своєї матері та вітчима ОСОБА_5, оскільки вони потребували допомоги та догляду, після смерті матері позивач продовжувала мешкати разом з вітчимом у вказаному домоволодінні та доглядати його до смерті.

Згідно довідки Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 26.01.2015 року на території Ленінського район6у м. Дніпропетровська 28.07.2011 року було знайдено труп невідомого чоловіка, особа якого встановлювалася в рамках розшукової справи, яка знаходилася в провадженні Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Актовий запис про смерть № 10 від 10 листопада 2011 року , в якому вказана дата смерті ОСОБА_5 , приблизно січень 2010 року було замовлено ОСОБА_6 , співробітником СМЕ. (а.с. 62)..

Позивач не надала суду доказів при яких обставинах ОСОБА_5 пішов із дому, після дарування свого домоволодіння , розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, смт. Таромське, вул. Радянська. 29 11 березня 2005 року.

Після смерті ОСОБА_5, 06 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, про що свідчить спадкова справа № 32/2015 року, заведена Другою ОСОБА_3 держнотконторою (а.с.40-47).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.01.2015 року вбачається, що термін для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 сплинув у липні 2010 року, у спадкоємиці відсутні докази фактичного прийняття нею спадщини, відсутні докази в підтвердження факту сумісного проживання разом зі спадкодавцем (а.с.23).

Як зазначила позивачка, факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем необхідно встановити, у зв`язку з реалізацією нею спадкового права.

Разом з тим, суд вважає твердження не спроможними, за нижченаведених підстав.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року №3425- XII, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом, має бути перевірено наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва.

Згідно п.4.2. Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року №282/20595, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, підставою для закликання до спадкоємства за законом (доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем) є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України "право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України".

Згідно статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини

Згідно роз'яснення у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування ", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.23 Постанови Пленуму ВС України за № 7 від 30.05.2008р "Про судову практику, у справах про спадкування", якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як вбачається з паспорту громадянина України, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7 на звороті).

На підтвердження позовних вимог, позивачка подала довідку за підписом голови квартального комітету № 2 датована 25 січня 2015 року (а.с.18), з якої вбачається, що позивач мешкає за спірною адресою, однак, до вказаної довідки суд ставиться критично, оскільки з приваду спірного періоду довідка інформації не містить.

Інша довідка за підписом голови квартального комітету датована 26.01.2015 року (а.с.18).

Згідно довідки № 206 від 23.01.2015 року вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 за адресою: с. Таромське, вул. Радянська, 29 в м. Дніпропетровську зареєстровано місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.21).

В судовому засіданні було допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, однак до їх свідчень суд ставиться критично, оскільки з приводу предмета спору вони нічого не пояснили.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд виходить із того, що ОСОБА_1 не надала суду жодних інших доказів на підтвердження факту її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю з 2004 року, про їхній зв`язок спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, ведення спільного домашнього господарства, участь позивачки в похованні померлого.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі допустимого доказу( анкети, акти, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового характеру,, особові справи, рішення судів, виписки з домових книг, ордери на вселення, по господарчі книги та інші документи, які містять в собі відомості про факт проживання однією сім»єю., пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Тобто, при вирішенні спору про встановлення факту проживання мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Причому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( ст. 58, ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, суд вважає, що надані довідки та акт, не спростовують такого висновку суду.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 держнотконтора про встановлення факту проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_5 з червня 2004 року по січень 2010 рокує такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у звязку з чим поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 держнотконтора про встановлення факту проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_5 однією сім»єю з червня 2004 року по січень 2010 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Залімська