Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачовій О.О.,

за участю секретаря Борисенко Д.В.,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області, 11-та Харківська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 про витребування майна з незаконного чужого володіння, визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із уточненим позовом до відповідача, яким остаточно просять витребувати із володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь позивачів; скасувати свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_2; визнати за позивачами право власності по ? частини спірної вказаної квартири, за кожним.

Обґрунтовуючи доводи позову позивачі зазначають, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013р. за ними визнано в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 06.01.2008р. по ? частини квартири АДРЕСА_1 та по 16/432 частини житлового будинку № 7 по пров. Іскринському в м. Харкові. Звернувшись до Реєстраційної служби ХМУЮ 05.03.2014р. з заявами про реєстрацію права власності на квартиру, однак їм відмовлено, т.я. спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2014р. належить ОСОБА_3 Між тим, позивачі ще у 2008р. звертались до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності. 13.04.2012р. рішенням Московського районного суду м. Харкова в позові відмовлено. 02.07.2012р. ухвалою апеляційної інстанції рішення від 13.04.2012р. залишено без зміни. 26.06.2013р. Вищий спеціалізований суд України скасував рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2012р., ухвалу апеляційного суду від 02.07.2012р. і справу передано на новий розгляд. Між тим, ОСОБА_4, достовірно знаючи про оспорювання свідоцтва про право на спадщину на її імя стосовно квартири, здійснила її відчуження ОСОБА_3, не повідомив останню про права позивачів. 17.12.2013р. рішенням Московського районного суду м. Харкова визнано свідоцтва про право на спадщину недійсними й визнано право власності позивачів на спірну квартиру, що ухвалою апеляційного суду залишено без змін 17.02.2014р. Отже, позивачі є співвласниками спірної квартири, однак остання вибула із їх володіння поза їх волею.

В судовому засіданні позивачі, їх представник підтримали викладені вище обставини і вимоги позову, просять їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, її представник з вимогами позову не погодились, надавши письмові заперечення.

ОСОБА_4 позов не підтримала, надавши письмові заперечення. Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги позову не підтримав повністю.

Представник Реєстраційної служби ХМУЮ Харківської області також не погодився з вимогами позову, надавши письмові заперечення.

Представник 11-ї ХДНК в судове засідання не зявився. Надавши заяву про слухання справи за його відсутністю.

Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи.

Суд,вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача і третіх осіб, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлено, що 30.07.2013р. ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру № 50, що розташована в будинку № 12 по вул. Ком. Корка в м. Харкові.

Такий факт підтверджено копією договору купівлі-продажу від 30.07.2013р. (а.с.166), довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.39).

Разом з цим, судом встановлено, що позивачі у 2008, 2013 р.р., кожний в свою чергу, звернулись до Московського районного суду з позовом про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в тому числі. на квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013р. визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом видані 11-ою ХДНК 11.04.2007р. про спадкування після смерті сестри ОСОБА_8, померлої 21.05.2005р. на спадкове майно квартиру АДРЕСА_1 та 32/432 частини домоволодіння № 7 по пров. Іскринському в м. Харкові.

Визнано за ОСОБА_2 та за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6, померлого 06.01.2008р.,на ? частину квартири АДРЕСА_1, за кожним та на 32/432 частини домоволодіння № 7 по пров. Іскринському в м. Харкові, за кожним.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 17.02.2014р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013р. залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.03.2015р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013р. та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17.02.2014р. залишено без змін.

Такі обставини підтверджено копіями судових рішень (а.с.14-24, 210-212 ).

Отже, позивачі на підставі вищевказаних судових рішень визнані власниками квартири АДРЕСА_1.

Із аналізу перелічених судових рішень вбачається, що ОСОБА_4 оспорювала факт прийняття спадщини позивачами, зокрема, на спадкове майно, що складається із квартири АДРЕСА_3, мала статус відповідача по цивільних справах, де предметом також була спірна зазначена квартира, приймала участь в судових засіданнях, заперечувала щодо вимог позову тощо.

Такий факт вбачається й із наданих копій журналів судових засідань, датованих 25.07.2013р., 17.12.2013р., 17.02.2014р., а також прослуховуванням в судовому засіданні технічного запису зазначених процесів на компакт-диску, в ході чого встановлено, що ОСОБА_4 не сповістила як суд, так і позивачів про намір, а потім на відчуження нею спірної квартири.

Окрім цього, відомо, що на спірну квартиру судом накладалась заборона на її відчуження від 12.06.2008р., а 13.08.2012р. за заявою ОСОБА_4 заборону знято (а.с.183-188).

Таким чином, вищезазначене надає зробити висновок, що ОСОБА_4 з вірогідністю знала про спір, виниклий між нею та позивачами щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 і здійснила правочин щодо її відчуження ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 659 ЦК України продавець зобовязаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо).

Відповідно до положень ст.. 330 ЦК України якщо майно відчужено особою, яка не мала на це право, добро свічний набувач набуває право власності на нього, якщо майно не може бути витребувано у нього.

У разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, що визначено п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України.

Отже, вимоги позову в цієї частині є обґрунтованими, належним чином доведеними, тому суд вважає за необхідне витребувати спірну квартиру із володіння відповідача, шляхом скасування свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_3

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, набула право власності правомірно тощо, не спростовують висновків суду.

Доводи заперечень третіх осіб також не спростовують встановлених обставин.

Далі, позивачі просять визнати за ними право власності на спірну квартиру по ? її частини за кожним, посилаючись на норми ст.. 392 ЦК України.

Суд відмовляє позивачам у за дводенні таких вимог, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, наданих доказів, за позивачами визнано право власності по ? частини квартири АДРЕСА_1.

Отже, вимоги позову підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на підставі правил ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 130, 154, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 330, 388, 393, 659, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Витребувати з володіння ОСОБА_3 квартиру № 50, що розташована по вул.. Командарма Корка, 12 в м. Харкові на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_4, що зареєстрована за ОСОБА_3.

В іншої частині вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 (ІК: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІК: НОМЕР_2), ОСОБА_2 (ІК: НОМЕР_3) судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири)грн.

В іншої частині вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги.. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя