Справа № 463/1774/15 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/4631/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

з участю секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора ДПС взводу №6 БДПС ДАІ ГУ УМВСУ у Львівській області Калиновського Тараса Івановича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що відеоматеріали, які надав відповідач, здобуті незаконним шляхом. Зазначає, що суд зобов»язаний був допитати свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та призначити по справі судово-медичну експертизу. На думку апелянта, судом дан невірну оцінку показам свідка ОСОБА_6 Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Оскільки в судове засідання не з"явились особи, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

18 серпня 2014 року по автодорозі Львів-Краковець ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1, було зупинено працівниками ДПС. (а.с.9-11)

Згідно відповіддю Департаменту охорони здоров»я Львівської обласної державної адміністрації від 27.02.2015 року на звернення ОСОБА_7, 18.08.2014 року ОСОБА_7 було доставлено в кабінет оглядів на стан сп»яніння диспансеру. ОСОБА_7 від медичного огляду відмовився. В акті №0000747/1951 від 18.08.2014 року описані обставини, що передували огляду гр. ОСОБА_7 : скарги на біль в ногах, зі слів обстежуваного вживав алкоголь (180г горілки). (а.с.12)

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 18.11.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. в дохід держави. (а.с.9-11)

Відповідно до висновку службового розслідування за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 від 18.09.2014 року, затвердженого начальником ГУМВСУ у Львівській області, факти викладені у зверненні ОСОБА_2 щодо побиття та незаконного розміщення його автомобіля на арешт майданчику, інспекторами ДПС взводу №6 БДПС ДАІ ГУМВС старшиною міліції Калиновським Т.І. та старшим сержантом міліції ОСОБА_9 свого підтвердження не знайшли, порушень діючого законодавства та нормативних актів МВС України не вбачається; дії інспекторів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2 та відсторонення його від керування транспортним засобом відповідають вимогам наказів МВС України №77/2009 «Про затвердження інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», 111/2009 «Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС», Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с.67-71)

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Львівської області від 23.12.2014 року закрито кримінальне провадження від 21.08.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України у зв»язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. (а.с.74-79)

За змістом ст.5 ЗУ «Про міліцію» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії або бездіяльність працівників міліції завдали моральної втрати громадянинові, моральних страждань, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 1 ЗУ «Про міліцію» встановлено, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 Положення «Про державну автомобільну інспекцію міністерства внутрішніх справ» Державна автомобільна інспекція є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні», що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України. Державна автомобільна інспекція Міністерства внутрішніх справ України не відноситься до органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За загальним правилом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Доводи апелянта про заподіяння йому шкоди, колегією суддів не приймаються до уваги з наступним.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак позивачем не доведено факту неправомірності дій інспектора ДПС взводу №6 БДПС ДАІ ГУ УМВСУ у Львівській області Калиновського Тараса Івановича, як і не доведено факту заподіяної шкоди.

Зокрема, колегією суддів приймається до уваги, що відповідно до висновку службового розслідування за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 від 18.09.2014 року дії вищезазначеного інспектора не були визнані неправомірними, постановою старшого слідчого відділу прокуратури Львівської області від 23.12.2014 року закрито кримінальне провадження від 21.08.2014 року, а відтак безпідставним є посилання апелянта на незаконність відеозйомки події, яка мала місце 18.08.2014 року, здійсненої працівниками ДПС, оскільки вказаними матеріалами не встановлено будь-яких порушень зі сторони останніх під час перебування на службі по забезпеченню безпеки Дорожнього руху.

Крім того, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

А відтак, відеозапис події 18.08.2014 року є доказом у справі про адміністративне правопорушення, а тому у даному випадку не передбачена згода позивача на здійснення запису працівниками ДПС.

Суд першої інстанції дав вірну оцінку показам свідка ОСОБА_6, і обґрунтовано не взяв їх до уваги з покликанням на те, що вони не відповідають дійсності, так як спростовуються встановленими обставинами, а також є суперечливими. (а.с.84)

Твердження апелянта про те, що суд зобов»язаний був допитати свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є безпідставним, так як ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції заяви, оформленої відповідно до вимог ч.1 ст.136 ЦПК України із зазначенням обставин, які може підтвердити свідок, апелянтом по справі не подавалась.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, та давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, правильно застосував матеріальний закон, під час розгляду справи не допустив порушень матеріального і процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307 , ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р. Ніткевич А.В.