Справа № 303/2003/15-ц
Номер рядка стат.звіту-26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Жила Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зняття заборони відчуження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виключення запису із Державного реєстру іпотек,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в якому із врахуванням уточнених позовних вимог просив зобов'язати ПАТ «Державний ощадний банк України» усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зняття заборони відчуження квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1, а саме виключити запис за реєстраційним номером 6167865 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виключити запис за реєстраційний номером 6168386 з Державного реєстру іпотек. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.09.2007 року між ним та ВАТ «Державний ощадний банк» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 584, відповідно до якого йому було відкрито кредитну лінію в сумі 50000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 28.09.2012 року. В якості забезпечення зобов'язань за договором кредиту між сторонами 28.09.2007 року було укладено договір іпотеки відповідно до якого позивач передав в іпотеку квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності. Також вказує на те, що в серпні 2012 року заборгованість по кредитному договору ним погашена повністю, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату. У зв'язку з цим вважає, що забезпечені іпотекою зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 584 від 28.09.2007 року припинені, оскільки такі є похідними від зобов'язань за кредитним договором. На неодноразові звернення до банку, йому було відмовлено у видачі йому довідки про повну сплату заборгованості по договору відновлювальної кредитної лінії № 584 від 28.09.2007 року та відповідно не здійснено державної реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна. Зазначене позбавляє його реалізувати права власника майна. Враховуючи наведене просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити з наведених в ньому підстав.

Представник відповідача Жила Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що 28.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 584 за умовами якого останньому були надані кошти в сумі 50000,00 грн. строком до 28.09.2012 року зі сплатою 14,50 % річних. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, в забезпечення його виконання також укладається договір іпотеки.

28.09.2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю., предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.01.2006 року. У зв'язку з посвідченням договору іпотеки нотаріусом також було накладено заборону відчуження вказаного у договорі жилого приміщення до припинення договору іпотеки.

В ході судового розгляду також встановлено, що 10.01.2013 року та 14.11.2014 року ОСОБА_1 звертався із заявами до банку про надання йому довідки про повне погашення заборгованості за кредитним договором та зняття обмежень з переданої в іпотеку квартири.

У відповідь на звернення позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в листах № 21 від 14.01.2013 року та № 2392 від 02.12.2014 року повідомило про те, що оскільки за фактом привласнення та розтрати грошових коштів службовими особами банку порушено кримінальну справу та на сьогоднішній день здійснюється розслідування, тому видати довідку про погашення заборгованості та зняти заборону відчуження не можливо.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Також як передбачено ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зі змісту ст.ст. 572, 575, 583 ЦК України випливає, що іпотекою є застава нерухомого майна, як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки. Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, які належить майнове право, передати річ або майнове право з правом їх застави.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умови того, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності.

Згідно з ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом ст. 593 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Тобто іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

При цьому підстави вважати, що зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 584 від 28.09.2007 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_1, забезпеченим договором іпотеки нерухомого майна від 28.09.2007 року, виконані у суду відсутні. Представлені позивачем платіжні квитанції про сплату кредитних коштів не можуть бути беззаперечним доказом повного повернення кредиту, оскільки сторонами не представлено будь-яких відомостей про розмір заборгованості за кредитом. Враховуючи зазначене, в силу ст. 17 Закону України «Про іпотеку» підстав вважати іпотеку припиненою також немає.

Крім того слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Крім цього, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з п. 5.1. глави 15 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктами 71 та 78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, передбачено, що державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки. Державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону.

Отже за змістом зазначених вимог законодавства, заборону відчуження майна знімає нотаріус, який накладав таку заборону при одержанні повідомлення зокрема кредитора про погашення позики, про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки) або в інших випадках, передбачених законом.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Позивач обрав такий спосіб захисту своїх прав як пред'явлення позову до відповідача з вимогою зобов'язати такого усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зняття заборони відчуження квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1, а саме виключити запис за реєстраційним номером 6167865 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виключити запис за реєстраційний номером 6168386 з Державного реєстру іпотек.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

В ході судового розгляду зверталося увагу позивача на наявність чи відсутність підстав для пред'явлення позову саме до ПАТ «Державний ощадний банк України» в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, щодо звернення банку, як кредитора, до нотаріуса з повідомленням про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки.

Більше того, суду не представлено жодних доказів, зокрема витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, що могли би слугувати доказом на підтвердження того, що на час звернення до суду з позовом існує заборона відчуження нерухомого майна, обтяженого за договором іпотеки від 28.09.2007 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обов'язок суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема шляхом роз'яснення особам їхніх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів. У ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації сторонами відповідача своїх прав на подання заяв про забезпечення доказів, зокрема клопотання про витребування письмових доказів, якщо такі в сторони відсутні.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що при вирiшеннi цивiльних справ суд має виходити з поданих сторонами доказiв.

Таким чином враховуючи те, що суд в силу вимог ст. 33 ЦПК України позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а обов'язок щодо роз'яснення права позивача на звернення до суду з клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача виконаний, суд приходить до висновку, що позов пред'явлений до неналежного відповідача у справі, у зв'язку з чим зазначена обставина виключає можливість вирішення питання про задоволення позову, проте не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до належних відповідачів. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 572, 575, 583, 598, 593 ЦК України, ст.ст. 5, 17 Закону України «Про іпотеку», ст. 74 Закону України «Про нотаріат» суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зняття заборони відчуження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виключення запису із Державного реєстру іпотек відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний