Номер провадження: 22-ц/785/5589/15
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медтерм»,

встановила:

27 листопада 2014 року позивач - Кредитна спілка «Перше кредитне товариство» (далі - КС «Перше кредитне товариство») звернулася до суду із позовом, в якому ставила питання про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № ОД-1/0303/08/403 від 20 травня 2008 року у розмірі 305 217 481, 11 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.05.2008 року між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ОД-1/0303/08/403, відповідно до умов якого позивач надав йому кредит у розмірі 9 500 049, 28 грн. на розвиток бізнесу, строком до 20.05.2008 року, а останній повинен був щомісячно повертати кредит із сплатою 0,071% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Поручителем кредитних зобов'язань ОСОБА_3, за договором поруки за № ОД-1/0303/08/403 від 20 травня 2008 року є ТОВ «Медтерм», яке взяло на себе солідарну відповідальність за порушення позичальником грошового зобов'язання.

Посилаючись на те, що відповідач свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 305 217 481,11 грн., позивач просив його вимоги задовольнити.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи - ТОВ «Медтерм» (а.с. 70).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2015 року відмовлено в задоволені клопотання про зупинення провадження по справі (а.с. 91).

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти задоволення позову. Також відповідач надав до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на ст.27 ЦПК України, ст.267 ЦК України.

Справа була розглянута у відсутність представника третьої особи ТОВ «Медтерм».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року позовні вимоги КС «Перше кредитне товариство» були задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу засідання кредитного комітету КС «Перше Кредитне товариство» за №141 від 20.05.2008 року, вирішено надати кредит ОСОБА_3 (а.с.61).

20.05.2008 року між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за № ОД-1/0303/08/403, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 9 500 049,28 грн. на розвиток бізнесу, строком до 20.05.2009 року, а останній повинен був щомісячно повертати кредит із сплатою 0,071% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (далі - Кредитний договір) (а.с.5-6).

Крім того, відповідно до договору поруки за № ОД-1/0303/08/403 від 20.05.2008 року, поручителем кредитних зобов'язань ОСОБА_3 виступило ТОВ «Медтерм», яке взяло на себе солідарну відповідальність за порушення позичальником грошового зобов'язання (а.с.62).

Разом з тим, постановою господарського суду Одеської області від 28.02.2013 року ТОВ «Медтерм» визнано банкрутом (а.с.82,83).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб, юридична особа - ТОВ «Медтерм» 29.04.2015 року припинила свою діяльність (а.с.147-149).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.07.2014 року затверджено план санації КС «Перше Кредитне товариство» (а.с.56-59).

Відповідно до видаткового касового ордеру від 20.05.2008 року, ОСОБА_3 особисто отримав від КС «Перше кредитне товариство» кошти у розмірі 9 500 049, 28 грн. (а.с.4).

Згідно до письмового розрахунку заборгованості за Кредитним договором сума боргу ОСОБА_3 станом на 03.04.2015 року становить 305 217 481,11 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 9 495 606,18 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 110 652 511,01 грн.; заборгованості по пені - 185 069 364 грн. (а.с.50-53).

Відповідно до ст.ст. 22, 525, 526, ч.1 ст. 625 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

До відношень, встановлених по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору.

Статтею1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно п. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором, то у нього виник обов'язок перед позивачем по виплаті суми заборгованості у розмірі 305 217 481,11 грн., у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача вказану кредитну заборгованість.

Стосовно доводів апелянта про незаконність здійснення розрахунку кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та пені за прострочення виконання кредитних зобов'язань, наданого позивачем до суду, то колегія суддів виходить із того, що ним зазначені розрахунки не спростовані.

Разом з тим, та враховуючи, що апелянт ОСОБА_3 не є фахівцем в галузі економіки, а тому позбавлений можливості здійснити розрахунок кредитної заборгованості, ухвалою колегії суддів від 25.08.2015 року за його клопотанням у справі була призначена судова експертиза, на вирішення якої поставлені наступні питання:

1. Провести розрахунок погашення кредиту за кредитним договором від 20 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та КС «Перше кредитне товариство», відповідно до умов кредитного договору, а саме: в гривневому еквіваленті без прив'язки до курсу долара США; з урахуванням нарахування інших платежів (відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.2 розділу 3 постанови НБУ від 10 травня 2007 року № 168);

2. Провести розрахунок погашення кредиту за кредитним договором від 20 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та КС «Перше кредитне товариство», в гривневому еквіваленті без прив'язки до курсу долара США; з урахуванням нарахування пені в розмірі не більш двійної ставки НБУ станом на 04 березня 2010 року.

При цьому було зобов'язано КС «Перше кредитне товариство» надати експерту кредитну справу (а.с.310-313).

Однак, згідно повідомлення експерта, експертиза не була проведена через відмову ОСОБА_3 оплатити втрати на її проведення, що було ним підтверджено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції (а.с.320).

У відповідності до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза призначена, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З огляду на викладене, розрахунок кредитної заборгованості, який наданий судовій колегії позивачем, не спростований ні апелянтом ОСОБА_3, ні письмовими доказами, які маються в матеріалах справи.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що позивачем пропущений трирічний та річний строк позовної давності, до вимог про стягнення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитними коштами і відповідно пені, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.251 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак, відповідно до п.п. 12.7 вищевказаного Кредитного договору та у відповідності до ст. 259 ЦК України, до правовідносин, пов'язаних з укладанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років.

Таким чином, згідно Кредитного договору строк позовної давності в 10 років встановлений до всіх правовідносин по цьому договору.

З цих підстав, доводи позивача про те, що вказаний строк розповсюджується лише щодо основного договору і не стосується спеціальної позовної давності щодо стягнення пені, яка за законом передбачена в 1 рік, є безпідставними, оскільки зазначене спростовується змістом вищевказаного п.п. 12.7 Кредитного договору.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що Кредитний договір укладений на невигідних умовах, та що якби відповідач знав про ці умови, він би не укладав цього договору та не отримував би кредиту, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо

одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть

перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно

до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом Кредитного договору, позичальник ОСОБА_3 був повністю ознайомлений з його умовами та умовами погашення кредитної заборгованості, а також з тим, що за невиконання цих умов має нести відповідальність у вигляді сплати пені, окрім кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом.

Оскільки ОСОБА_3 підписав Кредитний договір, то він повністю погодився з його умовами.

З огляду на викладене, умови зазначеного Кредитного договору є зрозумілими, справедливими і усвідомлювались сторонами у повному обсязі, у зв'язку з чим мають виконуватися сторонами належним чином.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги лише частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а саме.

Так, як вбачається із розрахунку заборгованості відповідача, то заборгованість за тілом кредиту склала 9 495 606,18 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 110 652 511,01 грн.; заборгованість по пені - 185 069 364 грн. (а.с.50-53).

Таким чином, сума пені майже в 20 разів перевищує суму заборгованості по тілу кредиту, у зв'язку з чим доводи апелянта щодо зменшення суми пені є слушними і такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступні обставини.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до п.3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне:

Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті З, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.

При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь КС «Перше кредитне товариство» із 185 069 364 грн. до розміру заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню, а саме до 9 495 606 грн.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, за виключенням розміру пені, яка майже в 20 разів перевищує суму кредитної заборгованості.

У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити, в частині стягнення пені за прострочення сплати кредитної заборгованості, зменшивши її з 185 069 364 грн. до 9 495 606 грн.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1. ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року змінити, у зв'язку з чим у абзаці другому резолютивної частини рішення слова та цифри:

«…у розмірі 305 217 481 гривень 11 копійок) триста мільйонів двісті сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят одна гривня одинадцять копійок)».

замінити словами та цифрами наступного змісту:

«…у загальному розмірі 129 643 723 грн. 19 коп. (сто двадцять дев'ять мільйонів шістсот сорок три тисячі сімсот двадцять три гривні 19 копійок), що складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 9 495 606 грн. 18 коп. (дев'ять мільйонів чотириста дев'яносто п'ять тисяч шістсот шість гривень 18 копійок); заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 110 652 511 грн. 01 коп. (сто десять мільйонів шістсот п'ятдесят дві тисячі п'ятсот одинадцять гривень 01 копійку); заборгованості по пені у розмірі 9 495 606 грн. (дев'ять мільйонів чотириста дев'яносто п'ять тисяч шістсот шість гривень).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко