АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/1347/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1179/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: Пєнти І.В., Талалай О.І.

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

апелянтки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, апелянта ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2015 року за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про припинення права власності на частку у спільному майні.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що вони спільно із відповідачем є співвласниками квартири АДРЕСА_1 по 1/7 частині кожен. Оскільки частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а спільне проживання та користування квартирою з відповідачем є неможливим через неприязні відносини, що склалися між сторонами та у звязку з припиненням шлюбу відповідача та позивачки ОСОБА_4, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог позивачі просили припинити право власності ОСОБА_9 на 1/7 частину вищевказаної квартири.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 26 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Повернуто ОСОБА_4 20436грн., внесених нею на депозитний рахунок ТУДСА в Хмельницькій області згідно квитанції 1873.948.1 від 22.05.2014 року та 4295грн., внесених нею на той же рахунок згідно квитанції №51 від 03.03.2015 року.

В апеляційній скарзі позивачі не згідні з рішенням суду першої інстанції, просять його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Посилаються на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Апелянти вказують, що суд дійшов помилкового висновку про те, що припинення права власності відповідача на частку в спільному майні завдасть останньому істотної шкоди та порушить його житлові права, адже його частка є незначною. Судом не взято до уваги факт розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та відповідачем, неприязні відносини між сторонами, відсутність у позивачів іншого житла, наявність у відповідача житлового будинку в с. Волосівці Летичівського району та те, що проживання відповідача в спірній квартирі позбавляє можливості інших співвласників користуватись нею. Крім того, відповідач в даній квартирі не проживає, а без відома інших співвласників здає її в найм.

Апелянтка ОСОБА_1 та її представник, апелянт ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі і просять її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Апелянти ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_9 до суду не з»явилися, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_9 відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 30.10.1996 року є співвласниками квартири АДРЕСА_2, що є об'єктом спільної сумісної власності, набутої ними в порядку приватизації житла. І в даній квартирі проживає відповідач, а інші співвласники проживають за іншими адресами. Суд прийшов до обгрунтованого висновку, що припинення права власності ОСОБА_9 на частку в спільному майні в спірній квартирі завдасть йому істотної шкоди та порушить його житлові права, оскільки інше житло у відповідача відсутнє, а тому позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як закріплено в положеннях ч. 1 ст. 321 ЦК України : право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ч.1 ст. 369 ЦК України).

Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 30.10.1996 року квартира № 1, що знаходиться за адресою вул. Зелена, 1 в м. Славута належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам його сім»ї ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_9, набута ними в порядку приватизації житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». (а.с.129).

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 04.03.2014 року, що набрало законної сили 17.03.2014 року шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 розірвано.(а.с.17-18).

Згідно висновку експерта №28-10/14 від 16.02.2015 року квартира № 1, що по вул. Зелена, 1 в м. Славута не може бути поділена в натурі між сімома співвласниками без порушення Державних будівельних норм. (а.с. 111 -120).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та не взято до уваги обставини щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та відповідачем, що через неприязні відносини ОСОБА_9 із позивачами останні не можуть спільно користуватися спірною квартирою є безпідставними, адже судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення враховані ці обставини справи, однак згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-68цс14 право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Враховуючи правову позицію та у відповідності із вимогами ч.1 ст. 360-7 ЦПК України суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачами не надано належних доказів, що припинення права власності на частку у спільному майні ОСОБА_9В не завдасть останньому істотної шкоди.

На думку колегії суддів, посилання в апеляційні скарзі на те, що припинення права власності відповідача на частку у спільному майні не завдасть останньому істотної шкоди є недоведеними, адже відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання апелянтів, що судом не враховано, що користування відповідачем квартирою завдає істотної шкоди іншим співвласникам, які позбавлені можливості користуватися квартирою та не мають іншого житла є безпідставними, адже відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що позивачі при подачі заяви про зміну позовних вимог зазначали, що частка відповідача у майні є незначною, не може бути виділена в натурі і спільне проживання з ОСОБА_9 неможливе з підстав припинення сімейних стосунків, тому і просили суд припинити право власності ОСОБА_9 на 1/7 частку спірної квартири. Інших підстав позову та вимог позивачі не зазначали та відповідних доказів не надавали..

Норми матеріального права судом першої інстанції застосовані вірно.

Порушення процесуального закону, що були б підставою для скасування рішення, відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

_______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Справа: №22ц/792/1179/15

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 2,5