АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

28 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року,

встановила:

у лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки, укладені 02 лютого 2007 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на те, що при укладенні вказаних договорів було порушено його права, як споживача.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 02 лютого 2007 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір і договір іпотеки та зазначав, що відповідачем було порушено його права, як споживача, умови договору про надання відновлювальної кредитної лінії є дискримінаційними та несправедливими.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено заявлені вимоги. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 203, 215, 216, 230, 236, 509, 524, 526, 527, 530, 533, 626, 627, 628, 638, 1054 ЦК України та Закон України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 лютого 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу 210 000 дол. США строком до 01 лютого 2017 року зі сплатою 13% річних. Того ж дня в забезпечення кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якої є АДРЕСА_1.

В своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що судом не було враховано те, що ОСОБА_1 при укладенні оспорюваних договорів не був ознайомлений з їх змістом, оскільки останні були надані позивачу лише для підписання. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем було уважно прочитано договори, що засвідчено його підписом.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що при укладенні оспорюваних договорів відповідачем було порушено норми чинного законодавства, позивачем не наведено підстав визнання діяльності відповідача нечесною підприємницькою діяльністю та не доведено наявність умислу в його діях.

Інші доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 760/3826/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7616/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.