Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/4489/14-ц
Справа № 22-ц/778/3711/15 Головуючий у 1-й інстанції: Федоренко О.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала. Зазначала, що 26 січня 2014 року помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого залишилася спадщина, яку вона прийняла в установленому законом порядку, подавши в нотаріальну контору відповідну заяву. До складу спадкового майна входить частка житлового будинку №22 по вулиці Каспійській в місті Запоріжжі. Спадкоємцем першої черги крім неї являється дружина померлого відповідач ОСОБА_3 На поховання батька вона витратила 6040 грн. Посилаючись на те що, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на житловий будинок в рівних частках оформлено і зареєстровано на дружину померлого ОСОБА_3 і її сина ОСОБА_5, просила на підставі ст.22 КпШС УРСР, ст.ст.328, 1216, 1218, 1222, 1223, 1225, 1261,1266 ЦК України, визнати за нею право власності на 1/8 частку вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлого 26.01.2014 року батька ОСОБА_6, зменшивши частку відповідача в цьому будинку з ? частки на 3/8 часток, стягнути з відповідача на свою користь 3020 грн. витрат на поховання спадкодавця та 571,80 грн. судового збору.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмолено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а позов частковому задоволенню у звязку із наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст.ст. 22, 24, 28 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226, ч.1 ст.1261, ч.1 ст.1278 ЦК України частка у праві сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У першу чергу на право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частик кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Встановлено, що 26 січня 2014 року помер ОСОБА_6. Спадкоємцями першої черги являються донька ОСОБА_2 і дружина ОСОБА_3, які прийняли спадщину, подавши протягом шести місяців відповідні заяви до нотаріальної контори ( а.с.94, 96,103, 109, 112).

Відповідач ОСОБА_3 являється власником ? частки житлового будинку №22, розташованого по вулиці Каспійській в місті Запоріжжі , яку вона придбала 24 грудня 2001 року за договором купівлі-продажу (а.с.153).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ? частка спірного житлового будинку являється особистою власністю відповідача, оскільки була придбана за її власні кошти, виручені від продажу належної їй на праві власності квартири.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, суд дійшов їх з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із зібраних у справі доказів, шлюб між ОСОБА_6 і відповідачем ОСОБА_3 було укладено 24 квітня 1998 року (а.с.112).

Відповідач ОСОБА_3 і третя особа ОСОБА_5 були співвласниками трикімнатної квартири, яку вони придбали у спільну сумісну власність 06 лютого 1998 року, а продали 24 грудня 2001 року за 11 000 грн. (а.с.206).

В цей же день ОСОБА_3 і ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу придбали у спільну часткову власність за 26 000 грн. спірний житловий будинок, частки кожного із співвласників становлять по ? відповідно.

Оскільки спірне майно було придбано відповідачем у грудні 2001 року, до спірних правовідносин слід застосовувати норми ст.ст.22,24, 28 КпШС України і ст.ст.12,16 Закону України «Про власність».

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що на придбання ? частки житлового будинку, вартістю 13 000 грн. (26 000 грн. : 2 = 13 000 грн.), ОСОБА_3 було витрачено 5 500 грн. власних коштів (11 000 грн. : 2 = 5 500 грн.) , які вона виручила від продажу належної їй на права приватної власності квартири, а решта коштів 7 500 грн. ( 13 000 грн. 5 500 грн. = 7 500 грн.) являються спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_6

Таким чином, особисту власність ОСОБА_3 на підставі ст.24 КпШС України становить 21/100 частка житлового будинку, яка вирахувана за формулою: 5 500 грн. х 100% : 26 000 грн., із яких 5 500 грн. особисті кошти, витрачені ОСОБА_3 на придбання нерухомості, 26 000 грн. загальна вартість житлового будинку.

Спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_6 і В.В. відповідно до ст.ст.22, 28 КпШС України становить 29/100 часток житлового будинку : 5 0/100 часток - 21/100 частка = 29/100 часток.

Отже, спадкову масу відповідно до ст.ст.22,28 КпШС України і ст.ст.1226 ч.1, 368 ч.3, 370 ч.2 ЦК України становить не 1/2 частка житлового будинку, як вважала позивач, а 29/200 часток (29/100 часток : 2 = 29/200 часток).

Відповідно до ст.1278 ЦК України частки кожного із спадкоємців у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 заповіту не залишив, а тому належні йому 29/200 часток житлового будинку на підставі ст.ст.1261, 1278 ЦК України в рівних частках спадкують його донька позивач ОСОБА_2 і вдова померлого відповідач ОСОБА_3 Отже, позивач ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги після смерті свого батька ОСОБА_6 має право на 29/400 часток житлового будинку (29/200 часток : 2 = 29/400 часток).

Доводи відповідача про те, що спірна частка житлового будинку була придбана відповідачем за власні кошти, оскільки ринкова вартість проданої трикімнатної квартири на час продажу становила 29 643 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Укрспецекспертиза» (а.с.201), являються неспроможними.

Відповідно до пункту 4 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2001р., її продаж здійснено за 11 000 грн., які продавці отримали від покупця повністю до підписання цього договору (а.с. 206).

У передбаченому законом порядку вказаний правочин в частині ціни договору недійсним не визнавався. Допустимих доказів продажу квартири за іншою ціною, внесення інших особистих приватних коштів на придбання спірної нерухомості відповідач суду не надала.

Посилання відповідача на те, що при купівлі спірної нерухомості ОСОБА_6 як її чоловік не надавав своєї згоди на укладання договору, а отже належна їй частка будинку не являється обєктом спільної сумісної власності подружжя, являються неспроможними. За положенням ст.23 КпШС України, який був чинний на момент укладання договору купівлі-продажу, при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Письмова згода другого з подружжя на придбання нерухомого майна у власність законодавством не передбачалася.

За таких обставин в зазначеній частині рішення суду першої інстанції на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і визнання за ОСОБА_2 права власності на 29/400 часток житлового будинку №22 по вулиці Каспійській, в місті Запоріжжі в порядку спадкування за законом після померлого 26 січня 2014 року батька ОСОБА_6 Частка, що належить ОСОБА_3 у вказаному житловому будинку, підлягає зменшенню на 29/400 часток і становить відповідно 171/400 часток ( 200/400 - 29/400 = 171/400).

Не ґрунтується на вимогах закону і висновки суду в частині відмови ОСОБА_2 у вимогах щодо компенсації її витрат на поховання батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Як вбачається із квитанції до прибуткового касового ордеру №27 від січня 2014 року на ритуальні послуги померлого ОСОБА_6 позивачем ОСОБА_2 було витрачено 6 040 грн. (а.с.85).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом вимог ст.ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно ст.62 ЦПК України пояснення сторін можуть бути доказами в разі, якщо за їх згодою вони допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що вказана сума коштів була компенсована позивачеві підприємством, на якому працював ОСОБА_6 до своєї смерті, що відповідач ОСОБА_3 також понесла витрати на поховання спадкодавця, матеріали справи не містять. Пояснення відповідача ОСОБА_3 суд першої інстанції безпідставно визнав доказами у цій справі, оскільки за правилами ст.ст.62,180,184 ЦПК України остання судом не була допитувалася.

Доводи відповідача в засіданні апеляційного суду про те, що долучена до матеріалів справи квитанція до прибуткового касового ордеру №27 про сплату ОСОБА_2 6040 грн. за ритуальні послуги для померлого ОСОБА_6 не є підставою для компенсації понесених витрат, не заслуговують на увагу.

Вказана квитанція являється допустимим доказом. Не зазначення в квитанції переліку оплачених ритуальних послуг не є підставою для відмови спадкоємцю у їх компенсації.

Отже, відповідно до ч.1 ст.1232 ЦК України відповідач ОСОБА_3 має відшкодувати позивачеві ОСОБА_2 1/2 частку понесених нею витрат, що становить 3 020 грн. ( 6 040 грн.:2 = 3 020 грн.).

На підставі ст.88 ч.1,5 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України понесені нею судові витрати зі сплати судового збору підлягають частковій компенсації пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 п.9,10 ст.80 ЦПК України ціна позову у позовних вимогах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам, визначається дійсною вартістю нерухомого майна; у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог загальною сумою всіх вимог.

За звітом про незалежну оцінку ринкової вартості обєкта нерухомості від 11 листопада 2014 року ринкова вартість спірного будинку становить 407 504 грн., отже, ринкова вартість 1/8 частки будинку становить 50 938 грн. (а.с.130-162).

При подачі позову ОСОБА_2, яка просила про визнання права власності на 1/8 частку житлового будинку і відшкодування ? частки витрат на поховання у відповідності до ст.1 Закону України «Про судовий збір» повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати: 509,38 грн. + 243,60 грн. = 752, 98 грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 у відповідності до ст.1 ч.2, ст.4 Закону України «Про судовий збір» повинна була сплатити 50% ставки, що підлягала сплаті при подачі позову, тобто 752, 98 грн.: 2 = 376, 49 грн.

Позивачем ОСОБА_2 були понесені судові витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції на суму 877 грн., в апеляційної інстанції на суму 285,90 грн. (том1: а.с.1,14,82,127,129; том 2: а.с. 8).

При подачі апеляційної скарги сума недоплаченого ОСОБА_2 судового збору становить 90 грн. 59 коп. Вказана сума недоплати на підставі ч.5 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені останньою судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції пропорційно частці задоволених позовних вимог, а саме: 808,56 грн.

Вказана сума судових витрат вирахувана із ринкової вартості 29/400 часток спірного житлового будинку, що становить 29 544 грн. Розмір компенсації зі сплати судового збору у суді 1 інстанції становить 295,44 грн. + 243,60 грн. = 539,04 грн. Розмір компенсації судового збору за подачу апеляційної скарги складає відповідно 269,52 грн. А всього сума компенсації становить 808, 56 грн. (539,04 грн.+ 269,52 грн.).

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2015 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 права власності на 29/400 часток житлового будинку №22 по вулиці Каспійській, в місті Запоріжжі в порядку спадкування за законом після померлого 26 січня 2014 року батька ОСОБА_6.

Зменшити частку, що належить ОСОБА_3 у вказаному житловому будинку на 29/400 часток, залишивши за ОСОБА_3 право власності на 171/400 частку житлового будинку №22 по вулиці Каспійській в місті Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 020 грн. (три тисячі двадцять гривень) грошової компенсації ? частки витрат на поховання ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 90,59 грн. (девяносто гривень 59 коп.) недоплати судового збору при подачі апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 808, 56 грн. (вісімсот вісім гривень 56 коп.) компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: