Справа № 344/5589/13-ц
Провадження № 22-ц/779/712/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представника ПрАТ «МТС Україна»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПрАТ «МТС Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги зв'язку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на проведення почеркознавчої експертизи та судових витрат за перегляд заочного рішення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Апелянт вказує на те, що під час судових дебатів він заявляв вимогу про стягнення з позивача понесених ним судових витрат, а оригінали квитанцій про сплату судових витрат на суму 114,70 грн. та 114,70 грн., та оригінал квитанції на суму 900,48 грн. - витрати за проведення почеркознавчої експертизи, були долучені до матеріалів справи.

До заяви про ухвалення додаткового рішення ним було подано копії квитанцій про судові витрати.

ОСОБА_2 також вказує на те, що під час розгляду справи 12.02.2015 року в судових дебатах він заявляв, що оригінали квитанцій ним не були долучені до матеріалів справи у зв'язку з тим, що квитанції є в одному екземплярі і при необхідності він може їх надати в судовому засіданні.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення.

Представник ПрАТ «МТС Україна» апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.08.2013 року задоволено позов ПрАТ «МТС Україна» до ОСОБА_2 про стягнення 784,46 грн. заборгованості за послуги зв'язку.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2013 року задоволена заява ОСОБА_2 про скасування заочного рішення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.07.2014 року в задоволенні позову ПрАТ «МТС Україна» до ОСОБА_2 про стягнення 784,46 грн. заборгованості за послуги зв'язку відмовлено. Зазначене рішення суду набрало чинності.

19.12.2014 року ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення на його користь судових витрат за перегляд заочного рішення 114,70 згідно квитанції № 9.143.2 від 08.11.2013 року, 114,70 грн. згідно квитанції №16155.269.1 від 19.12.2013 року та 900,48 грн. витрат по оплаті за проведення почеркознавчої експертизи згідно квитанції №16155.273.1.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом ст. 220 ЦПК додаткове рішення не може бути ухвалене на підставі додатково поданих доказів про розмір та склад судових витрат.

У п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» дано роз'яснення про те, що якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Проте, якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

У п. 26 цієї ж постанови зазначено, що законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Встановлено, що при поданні заяви про перегляд заочного рішення та клопотання про призначення експертизи ОСОБА_2 подав копії квитанцій про оплату судового збору, а квитанцію про оплату витрат за проведення експертизи взагалі не подавав.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.07.2014 року відповідачу відмовлено у стягненні витрат на проведення експертизи у зв'язку з відсутністю доказів про оплату таких витрат, а саме оригіналу квитанції, оскільки наявний в матеріалах справи рахунок експерта не є доказом оплати витрат.

Також встановлено, що оригінали квитанцій про оплату судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та клопотання про призначення експертизи, а також оригінал квитанції про оплату експертизи відповідач подав лише до апеляційної скарги на ухвалу суду від 12.02.2015 року.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність вимог ОСОБА_2

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.В. Ясеновенко

І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький