АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Винту Ю.М., Одинака О.О.

секретар: Вівчарик Н.О.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представників відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2, треті особи - Чернівецька міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та скасування державного акту на право власності на землю, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - Чернівецька міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та скасування державного акту на право власності на землю.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка, розміром 0,10 га по АДРЕСА_1, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вказувала, що ОСОБА_2 володіє на праві власності суміжною земельною ділянкою, розміром 0,10 га по АДРЕСА_2, цільове призначення якої - введення індивідуального садівництва.

Зазначала, що до її земельної ділянки з вул. Охтирської можливо проїхати

№22ц-991 Головуючий в І інстанції Літвінова О.Г.

Категорія 5 Доповідач Кулянда М.І.

лише по проїзду загального користування, вздовж земельної ділянки відповідачки, однак у 2011 році остання самовільно перекрила проїжджу частину дороги загального користування, яка проходить від вул. Охтирської, спочатку влаштувала на ній металеву сітку, а пізніше здійснила будівництво фундаменту частково на дорозі, а частково на своїй земельній ділянці.

Своїми діями ОСОБА_2 порушує її право на користування належною земельною ділянкою, оскільки вона не може проїхати на транспорті до своєї земельної ділянки та розпочати будівництво житлового будинку.

У зв'язку з наведеним, просила суд:

- зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно побудованого фундаменту на земельній ділянці відповідача по АДРЕСА_2, на проїзді загального користування, а також перенесення металевої сітки з проїзду загального користування на межі своєї земельної ділянки;

- скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_2, серії НОМЕР_1 кадастровий номер НОМЕР_2, виданий на підставі рішення 19 сесії 24 скликання Чернівецької міської ради від 26 лютого 2004 за № 387, яка розташована по АДРЕСА_2, площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_8 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_8 її земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно побудованого фундаменту на земельній ділянці відповідача по АДРЕСА_2, за кадастровим номером НОМЕР_2, на проїзді загального користування.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судового збору.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року, в частині зобов'язання її усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_8 земельною ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_3, за адресою по АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно побудованого фундаменту на земельній ділянці відповідача, за кадастровим номером НОМЕР_2 по АДРЕСА_2, та на проїзді загального користування скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити за безпідставністю. У іншій частині рішення залишити без змін.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; - недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи; - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов виходив з того, що відповідач порушує права позивача на користування своєю земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1, а тому необхідно усунути перешкоди, шляхом знесення самовільно побудованого фундаменту на земельній ділянці відповідача по АДРЕСА_2 та на проїзді загального користування.

Також прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення металевої огорожі, в межах земельної ділянки відповідача, не можуть бути задоволені, оскільки в судовому засіданні були встановлені суперечності щодо меж земельної ділянки відповідача.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 91 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Згідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Частина 1 ст. 126 ЗК України визначає, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначає, що включається до відомостей про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачу по справі належить земельна ділянка, розміром 0,10 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, цільове призначення якої визначено для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.6 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розміром 0,10 га, що знаходиться по АДРЕСА_2, цільове призначення якої визначено для ведення індивідуального садівництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.8 т.1).

З висновку судової будівельно - технічної експертизи №1627, виконаної 17 грудня 2012 року СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» вбачається, що об'єкт будівництва (самовільно збудований фундамент) за координатами поворотних точок окружної межі, зазначених в матеріалах справи (а.с.76), частково розташований в межах земельної ділянки по АДРЕСА_2 ( цільове призначення для ведення індивідуального садівництва), згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_2, на підставі рішення 19 сесії 24 скликання Чернівецької міської ради №387 від 26 лютого 2004 року, частково виходить за її межі.

Межі фактичного землекористування за адресою: АДРЕСА_2, без врахування частини землекористування, яка знаходиться в межах червоної лінії вул. Охтирська, частково не відповідають планам та описам меж згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки, а саме : серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_2 на підставі рішення 19 сесії 24 скликання Чернівецької міської ради №387 від 26 лютого 2004 року.

Фактичне розташування паркану на земельній ділянці ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 не відповідає лінії межі від точки В до точки Г (а.с.30) плану меж земельної ділянки зазначеному в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_2 на підставі рішення 19 сесії 24 скликання Чернівецької міської ради №387 від 26 лютого 2004 року, наявне зміщення паркану по відношенню до лінії межі, близько 5 м. по всій довжині існуючого проходу.

Колегія суддів приймає до уваги саме такі висновки судової будівельно - технічної експертизи №1627 від 17 грудня 2012 року, оскільки такі висновки зроблені згідно координат точок окружної межі взятих з бази даних Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин, а також з Державного земельного кадастру.

Із ситуаційного плану земельних ділянок по АДРЕСА_2 (а.с.207) вбачається, що об'єкт будівництва (самовільно збудований фундамент) частково виходить за межі земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2, тобто на прохід, який відноситься до земель житлової та громадської забудови (землі загального користування ).

Зі змісту листа Головного управління Держкомзему у Чернівецькій області № Ф-324 від 21 листопада 2011 року вбачається, що перевіркою на місцевості (в натурі) та на підставі наявних документів встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайняла земельну ділянку (проїзд - загального користування), шляхом огородження металевою сіткою, також здійснено будівництво фундаменту, за вищезазначеною адресою. (а.с. 10 т.1).

З акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного Головним управлінням Деркомзему у Чернівецькій області від 03 листопада 2011 року (а.с.36 т.1), доданого до нього кадастрового плану земельної ділянки по АДРЕСА_2 (а.с.37, т.1) протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 18 листопада 2011 року Головним управлінням Держкомзему у Чернівецькій області (а.с.39, т.1), акту обстеження земельної ділянки від 15 грудня 2011року (а.с.40,т.1) та доданої до нього план - схеми земельної ділянки (а.с.41, т.1), постанови про накладення адміністративного стягнення від 15 грудня 2011 рок (а.с.42, т.1), в яких зазначено, що відповідач самовільно приєднала до своєї земельної ділянки частину земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови (землі загального користування, проїзд).

Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 27 жовтня 2009 року, виданого на підставі рішення 42 сесії 5 скликання Чернівецької міської ради №1008 від 16 липня 2009 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 16 квітня 2004 року, виданого на підставі рішення 19 сесії 24 скликання Чернівецької міської ради №287 від 26 лютого 2004 року між земельними ділянками відповідачки ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 та сусіднім землевласником ОСОБА_9 по АДРЕСА_3, відповідно опису меж земельної ділянки, значиться прохід.

Згідно ситуаційного плану земельних ділянок вбачається, що між земельними ділянками по АДРЕСА_2, згідно їх фактичного користування, значиться прохід (а. с.207). Із плану також вбачається, що об'єкт будівництва (самовільно збудований фундамент) частково виходить за межі земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2, тобто на прохід, який відноситься до земель загального користування.

Відповідно до п. 3.22 ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування міських та сільських поселень» у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), формується мережа внутрішньо квартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м. з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз'їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об'їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м. або майданчиками для розвороту розмірами 12 м. х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 існує прохід загального користування, а не проїзд, оскільки він не відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка встановила на проході загального користування огорожу, яка складається з металевої сітки та металевих стовпчиків, яка перешкоджає позивачці користуватися даним проходом до своєї земельної ділянки.

З позовних вимог ОСОБА_8 вбачається, що остання просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею проходом загального користування, шляхом знесення самовільно побудованого фундаменту, на земельній ділянці відповідача, по АДРЕСА_2, та на проїзді загального користування, а також перенесення металевої сітки з проїзду загального користування на межі своєї земельної ділянки, оскільки вказана побудова унеможливлює потрапити позивачці на транспорті до своєї земельної ділянки для того, щоб здійснювати будівництво житлового будинку.

У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 дійсно влаштувала на проході загального користування огорожу, яка складається з металевої сітки та металевих стовпчиків та побудувала фундамент, частина якого знаходиться на даному проході, який відноситься до земель житлової та громадської забудови і є об'єктом загального користування, відповідно до ст. 38 ЗК України, і цим самим порушує права позивача щодо користування проходом, оскільки він є єдиним і зручним проходом для того, щоб користуватися своєю земельною ділянкою.

Помилковими є доводи апелянта та його представників про те, що позов є безпідставним, оскільки права позивача не порушені, так як спірний прохід належить до земель загального користування і власником його є Чернівецька міська рада, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що встановлення відповідачкою на проході загального користування огорожі, а також побудова фундаменту, частина якого знаходиться на даному проході, порушує права позивача щодо користування проходом та своєю земельною ділянкою, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, оскільки цей прохід є єдиним і найзручнішим місцем для того, щоб дістатися до своєї земельної ділянки, для здійснення будівництва житлового будинку.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року, в частині зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_8 земельною ділянкою, яка знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно побудованого фундаменту на земельній ділянці відповідача, яка знаходиться по АДРЕСА_2, на проїзді загального користування, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_8 проходом загального користування, який веде з вулиці Охтирської до вулиці Ізюмської, з боку земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_3., шляхом знесення огорожі, яка складається з металевих стовпчиків та металевої сітки, а також частину фундаменту, який виходить за межі земельної ділянки ОСОБА_2, яка належить їй на праві власності, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 квітня 2004 року, і знаходяться на вищевказаному проході.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року, в частині зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_8 земельною ділянкою, за кадастровим номером НОМЕР_5, за адресою АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно побудованого фундаменту, на земельній ділянці відповідача, за кадастровим номером НОМЕР_2, по АДРЕСА_2 та на проїзді загального користування, скасувати.

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2, треті особи - Чернівецька міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_8 проходом загального користування, який веде з вулиці Охтирської до вулиці Ізюмської, з боку земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_3., шляхом знесення огорожі, яка складається з металевих стовпчиків та металевої сітки, а також частину фундаменту, який виходить за межі земельної ділянки ОСОБА_2, яка належить їй на праві власності, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 квітня 2004 року, і знаходяться на вищевказаному проході.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: