Перемишлянський районний суд Львівської області
Справа № 449/1370/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Борняк Р.О.

при секретарі - Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення за неможливості спільного проживання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення із її власного житлового будинку НОМЕР_1, що по АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення, у зв'язку із систематичним порушенням правил співжиття, неможливості спільного проживання в одному приміщенні.

В судовому засідання позивачка позов підтримала та подала заяву про уточнення та доповнення позову, в якій пояснила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1, відповідач по справі є співмешканцем її дочки ОСОБА_3. ОСОБА_2 не зареєстрований в вказаному будинку, але фактично проживає там з липня 2008 року. Відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє скандали та бійки, порушує правила співжиття, з приводу чого, вона неодноразово зверталася до Перемишлянського РВ ГУМВС України в Львівській області, однак вжиті заходи не дали жодного результату. 27.10.2014 року та 13.02.2015 року відповідач знову жорстоко її побив та наніс тілесні ушкодження. Вона є особою похилого віку, хворіє численними захворюваннями, а тому за станом здоров'я потребує відпочинку та спокою. Вважає, що сумісне проживання у житловому будинку з відповідачем є неможливим, тому просить суд виселити ОСОБА_2 з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідач, повідомлений про час та дату судового засідання, не з'явився; клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за відсутності до суду не надходило.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Тому керуючись ст.224 ЦПК України, у відповідності до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши інші матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Бачівської сільської ради Перемишлянського району, встановлено що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1

Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом та Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Разом з тим, статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушення правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В підтвердження того, що сумісне проживання з відповідачем не можливо, надала дві постанови про призначення експертизи від 13.02.2015 року та 26.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 відносно ОСОБА_2, зі змісту яких випливає, що ОСОБА_2 двічі наніс легкі тілесні ушкодження ОСОБА_1

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 вчиняє скандали та бійки, тобто створює такі умови життя, що сумісне проживання з ним в одному будинку є неможливим.

У зв'язку з такою поведінкою відповідача, позивач зверталася до Перемишлянського РВ ГУМВС України в Львівській області з метою проведення профілактичної робити та притягнення останнього до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, однак позитивного результату це дало, відповідач продовжує вести аморальний спосіб життя та вчиняти бійки.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для позивача проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, останній підлягає виселенню із займаного житлового приміщення без надання іншого житла.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 179, 209, 212, 213, 215, 217 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, ст. 9, 116, 150, 156, 157 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити. Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку АДРЕСА_1 за неможливістю спільного проживання без надання іншого житлового приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя Р. О. Борняк