Справа № 463/5478/13 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/3225/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді: Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові виділені матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_8, про зобов'язання до вчинення дій, відшкодування шкоди, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, -

встановила:

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та забезпечено позов шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2, і яке знаходиться у Львівській та Закарпатській областях та на грошові кошти, що належать ОСОБА_2, і яке знаходиться у неї або в інших осіб, до розгляду справи по суті.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить її скасувати, а у задоволені клопотання про забезпечення позову відмовити, посилаючись на те, що така ухвала є незаконною, судом при її винесені неправильно установлені обставини, що мають значення для справи. Одночасно, апелянт зазначає, що судом, при винесенні даної ухвали не враховано, що за заявою представника позивачів за первинним позовом, 20.11.2013 року було винесено ухвалу, якою забезпечено позовні вимоги позивачів, а сааме накладено арешт на спірне приміщення, яка на даний час виконується відповідачем за первинним позовом ОСОБА_2 та ВДВС Личаківського РУЮ у м. Львові, а тому просить задовольнити апеляційну скаргу - відмовити в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали і обставини справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, у зазначеній постанові (пункти 4, 10) Пленум Верховного Суду України, роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, в жовтні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про надання доступу до житлового приміщення, де знаходиться їхнє майно та кошти за адресою АДРЕСА_1, в подальшому позивачі декілька разів уточнювали свої позовні вимоги, збільшивши позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на їхню користь завдану матеріальну і моральну шкоду та втрачену вигоду у розмірі 3 126 517 грн. 30 коп.

З метою забезпечення позову представник позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подав клопотання, в якому просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2, і яке знаходиться у Львівській та Закарпатській областях та на грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2, і яке знаходиться у неї або в інших осіб (а.с.78-80).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з врахуванням мотивів та значної суми позову, невжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2, і яке знаходиться у Львівській та Закарпатській областях та на грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2, і яке знаходиться у неї або в інших осіб, може утруднити і зробити неможливим виконання рішення суду.

В той же час, колегія суддів виходить з того, що у виділених матеріалах відсутні докази вартості приміщення, яке є предметом спору між сторонами, а саме квартири АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_2 (а.с.52) та того, що ухвалою цього ж суду в порядку забезпечення позову ОСОБА_5 та ОСОБА_4 накладено арешт на зазначену вище квартиру.

Відтак, при прийняті оскаржуваної ухвали суд зазначеного не врахував та не встановив, чи не забезпечує вартість зазначеної вище квартири вимоги позивачів з урахуванням обсягу позовних вимог щодо охорони матеріально-правових їх інтересів, даних про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати представник позивачів, позовним вимогам.

А відтак, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до передчасного висновку про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2, і яке знаходиться у Львівській та Закарпатській областях та на грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2, і яке знаходиться у неї або в інших осіб.

Крім того, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не навів мотивів обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття саме таких заходів з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, та не врахував, що припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, є не обґрунтованим.

А тому колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.ст.151, 153, 210 ЦПК України.

Відтак, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали про забезпечення позову та ухвалення нової - про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову.

Відповідно до положень ч. 1 п. 2 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, п. 6 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 4 березня 2015 року скасувати й ухвалити нову, якою в задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.