АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/2049/15-ц
Номер провадження №22-ц/791/2245/2015 Головуючий в І інстанції: Булах Є.М.
Категорія: 19 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року серпня місяця 25 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Павловській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором про надання правової допомоги, в якому після уточнень просив стягнути з останньої на його користь 56072,23грн.

На обґрунтування позову вказав, що 13 травня 2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги, зокрема ведення кримінальної справи у всіх державних органах, в інтересах її сина ОСОБА_4, який на той час перебував у СІЗО №28 і обвинувачувався у скоєнні особливо тяжкого злочину. За ініціативою ОСОБА_2 виплата адвокату мала бути щомісячною і складати 3000грн., крім того, за умовами договору остання мала сплатити 500грн. представницьких витрат. Проте, відповідачка в порушення зобов'язання жодного разу не виплатила належного йому гонорару і умовляла зачекати з оплатою у зв'язку із складним матеріальним становищем, переконувала, що розрахується після продажу належної їй квартири. Вважає, що як адвокат виконав всі свої обов'язки перед клієнтом, вироком суду від 28.05.2014 року ОСОБА_4 був засуджений до мінімального строку, а апеляційні скарги на вирок суду не надходили. Таким чином, надання правової допомоги обмежилось досудовим слідством та судом першої інстанції і тривало 12 місяців та 15 днів, що з представницькими витратами складатиме 38000грн. Також зважаючи на інфляцію, яка з червня 2014 року по січень 2015 року склала 115,5% сума боргу відповідно зросла і складає 36500грн.х115,5%=42157,50грн., а станом на 01.05.2015 року 56072,23грн.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 04 червня 2015 року позов було задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму в розмірі 56072,23грн, з яких сума адвокатського гонорару 37000грн, сума представницьких послуг - 500грн, інфляційні витрати в сумі 18572,23грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначила, що суд не звернув увагу на те, що оскільки позивачем на 2013 рік не було надано картки для нарахування коштів, а вона на час розгляду справи свого сина проживала в м.Кривий Ріг, то виплати здійснювались через банк на карту ОСОБА_5 (її племінника), у якого ОСОБА_3 особисто забирав кошти. Суд же не звернув уваги на квитанції, які це підтверджують. Крім того, вказала, що 15.10.2014 року о 14:39 отримала смс-повідомлення від ОСОБА_3 з номером карти, на яку вона неодноразово пересилала кошти. Проте, квитанцію про оплату вона не зберігала, оскільки довіряла адвокату і не могла уявити, що вони їй знадобляться. В підтвердження перерахування коштів на вказаний номер карти в неї збереглась одна квитанція на суму 150грн. Також зазначила, що на момент її проживання у м.Кривий Ріг, вона здавала в оренду приміщення в м.Херсоні по пр.200 років Херсону громадянину ОСОБА_6, який належні їй кошти в якості орендної плати за її вказівкою передавав позивачу, який особисто приїжджав за грошима.

При апеляційному розгляді справи представник відповідача зазначила, що її довірителька за весь час сплачувала позивачу кошти, у тому числі: 10000грн. на карту свого племінника, у якого позивач забирав кошти; 3000грн. вона сплатила позивачу в момент підписання договору; 2000грн. вона особисто передала позивачу через деякий час; 2000грн. передав позивачу ОСОБА_6, який ці кошти винен був ОСОБА_2 в якості орендної плати за житло. Письмові ж докази у них відсутні.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 13.03.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3, останній прийняв доручення на ведення кримінальної справи в районному суді м.Херсона та органах досудового слідства в інтересах ОСОБА_4 Згідно п.4 цього договору розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату, визначається за домовленістю сторін. Клієнт зобов'язаний сплатити за ведення справи суму, яка обумовлена між ним та адвокатом при укладенні договору. До угоди додається додаток №1 (п.6 угоди). Вказаний договір є чинним (а.с.6).

Згідно додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 13.05.2013 року розмір гонорару складає 3000грн. щомісячно, представницькі витрати 500грн. одноразово. Оплата здійснюється 13 числа кожного місяця наперед. Оплата за перший місяць роботи не пізніше 16.05.2013 року (а.с.7).

З довідки Дніпровського районного суду м.Херсона від 27.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 дійсно здійснював захист підсудного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст.ст.190 ч.4, 28 ч.3 358 ч.1, 2, 3, ст.27 ч.3 358 ч.2, 3, ст.366 ч.2, 357 ч.3 КК України під час розгляду кримінального провадження №666/2798/13 у Дніпровському районному суді м.Херсона колегією суддів з 21.05.2013 року до 28.05.2014 року. Вироком суду підсудного визнано винним і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи (а.с.8).

Заперечуючи при розгляді справи в суді першої інстанції проти позову, представник відповідача у своїй письмовій заяві наголошував на тому, що позивачем не зазначено, які саме послуги ним надавались протягом 12,5 місяців, скільки він відвідав судових засідань, і в які саме місяці здійснювався захист підсудного (а.с.88).

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором про надання послуг, згідно з ч.1 ст.901 ЦК України, одна сторона виконавець зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Як вбачається зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна норма викладена в статті 28 Правил адвокатської етики, затвердженим Установчим з'їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. У ч.2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Суд, встановивши, що умови договору про надання правової допомоги від 13.05.2013 року, укладеного між сторонами, не виконані, на підставі вказаних вище норм закону дійшов до правильного висновку про існування заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що договір укладався за взаємною згодою та вільним волевиявленням сторін, ОСОБА_2, підписуючи його, погодилася з умовами та розміром гонорару адвоката, правочин недійсним у судовому порядку не визнавала, питання про його розірвання не порушувала та умови не оспорювала. Вказаний правочин є чинним.

При цьому розрахунок заборгованості, наданий позивачем з урахування індексу інфляції з червня 2014 року по січень 2015 року включно (36500грн. х 115,5%=42157,50грн.), а також з лютого по квітень 2015 року включно (42157,50 х 133,0065% = 56072,23грн.), в межах позовних вимог є правильним, а самою відповідачкою розрахунок вказаної суми не спростований.

Разом з тим, при апеляційному розгляді справи позивач зазначив, що ОСОБА_2 тільки одного разу, восени 2014 року, сплатила йому шляхом перерахування на карту 150грн. в рахунок часткового погашення заборгованості за гонораром.

Тому, з урахуванням наведеного, слід зменшити стягнуту з відповідача на користь позивача суму - з 56072,23грн. до 55841,78грн. (виходячи з заборгованості за гонораром в сумі 36350,00грн.: 36350 х 115,5% по січень 2015 року включно х 133,0065% по травень 2015 року включно).

Таким чином, апеляційну скаргу в цій частині слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України слід змінити, зменшивши суму, стягнуту з відповідачки на користь позивача, з 56072,23грн. до 55841,78грн., з яких сума адвокатського гонорару - 37000грн., сума представницьких послуг - 500грн, інфляційні витрати - 18341,78грн. В решті це ж рішення слід залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання заявника на те, що виплати здійснювались через банк на карту ОСОБА_5 (її племінника), у якого ОСОБА_3 особисто забирав кошти, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджені відповідними доказами. Квитанції, на які вказує заявник в підтвердження своїх доводів, в матеріалах справи відсутні. Також через відсутність належних доказів у відповідній частині слід залишити поза увагою посилання ОСОБА_2 на те, що вона неодноразово пересилала кошти на вказану адвокатом карту, проте квитанції про оплату не зберігала, оскільки довіряла адвокату, а також посилання її на передачу позивачу відповідних коштів від ОСОБА_6

Колегія суддів також враховує і те, що при розгляді справи судом першої інстанції представник відповідачки заперечував проти позову по суті, в той же час апеляційна скарга обґрунтована вже іншими доводами, зокрема, про здійснення відповідачкою оплати послуг адвоката.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 04 червня 2015 року в частині стягнення грошової суми змінити, зменшивши суму, стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 56072,23грн. до 55841,78грн., з яких сума адвокатського гонорару - 37000грн., сума представницьких послуг - 500грн, інфляційні витрати - 18341,78грн.

В решті це ж рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: