АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/2872/13-ц Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/789/201/15 Доповідач - Бахметова В.Х.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бахметової В.Х.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Кременецької міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: - Управління земельних ресурсів у Кременецькому районі про визнання недійсними та скасування рішень Кременецької міської ради, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на земельній ділянці, яка рішеннями Кременецької міської ради від 26.12.1996 року №338 та від 28.08.1997 року №251 передана у приватну власність ОСОБА_1, а тепер на підставі договору дарування від 12.09.2008 року належить ОСОБА_2, знаходиться його гараж. Внаслідок цього позивач не може здійснити приватизацію земельної ділянки під гаражем та здійснити державну реєстрацію права власності на гараж.

Тому збільшивши позовні вимоги ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Кременецької міської ради № 338 від 26 грудня 1996 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для обслуговування житлових і господарських будівель площею 0.10 га землі та для ведення підсобного господарства площею 0.0193 га землі за адресою АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати рішення Кременецької міської ради № 251 від 28 серпня 1997 року "Про внесення змін в рішення № 338 від 26 грудня 1996 року" про передачу в приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0.3032 га за адресою АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_1; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 12 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 4095; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_2 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5); визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_2 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4) та витрати по справі покласти на сторони.

Рішенням Кременецького районного суду від 09 грудня 2014 року позов задоволено:

визнано недійсним та скасовано рішення Кременецької міської Ради від 26 грудня 1996 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для обслуговування житлових і господарських будівель площею 0.10 га землі та для ведення підсобного господарства площею 0.0193 га землі по АДРЕСА_1;

визнано недійсним та скасовано рішення Кременецької міської ради № 251 від 28 серпня 1997 року "Про внесення змін в рішення № 338 від 26 грудня 1996 року" про передачу в приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0.3032 га по АДРЕСА_1;

визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_1;

визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 12 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 4095;

визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_2 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5).

визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_2 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4);

стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та Кременецької міської ради солідарно на користь держави 243 гривні 60 копійок судового збору.

Додатковим рішенням Кременецького районного суду від 04 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 121 грн. 80 коп. судового збору на користь УДКУ у Кременецькому районі 2203001, ЄДРПОУ суду 37766394, банк одержувача ГУДКУ у Тернопільській області, МФО 838012, р/р 0316,код одержувача (ЗКПО) 23588125.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що посилання суду на те, що земельна ділянка ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування гаража і земельні ділянки ОСОБА_2 частково накладаються не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази і на підтвердження того факту, що у власності ОСОБА_3 є земельна ділянка із функціональним призначенням: для будівництва та обслуговування гаража, а також і те, що він є власником гаража, права якого порушені.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримують доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_3 та представники Кременецької міської ради, Управління земельних ресурсів у Кременецькому районі не погоджуються з доводами апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення сторін та представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач тривалий час користується гаражем, а Кременецька міська рада не заперечує проти визнання за ОСОБА_3 права власності на нього.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки він не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кременецької міської Ради народних депутатів № 338 від 26 грудня 1996 року, ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлових і господарських будівель, 0,0193 га для ведення підсобного господарства, зобов'язано ОСОБА_1 звернутися в державну землевпорядну організацію для підготовки технічної документації про видачу державного акту.

Рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 26 серпня 1997 року № 251 внесено зміни до рішення № 338 від 26.12.1996 року та передано в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 0,3032 га. Зобов'язано внесених у список громадян звернутися в землевпорядну групу при районному землевпоряднику для оформлення документів на приватизацію земельних ділянок згідно чинного законодавства.

В серпні 1997 року в присутності ОСОБА_1 та представників Кременецької міської ради встановлено та погоджено на місцевості в натурі межі вказаної земельної ділянки (протокол встановлення меж земельної ділянки, а.с.6 ).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку оформив право власності на вищезазначену земельну ділянку загальною площею 0,3032 га, з яких 0,0727 га - для будівництва і обслуговування жилих і господарських будівель та 0,2305 га - для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

В подальшому ОСОБА_1 подарував належну йому частину житлового будинку та земельної ділянки сину ОСОБА_2, який зареєстрував своє право в державному реєстрі (а.с. 145,150).

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що порушення своїх прав він вбачає в тому, що належний йому гараж знаходиться на земельній ділянці, яку неправомірно передали у власність відповідачам, у зв'язку з чим він не може у встановленому законом порядку оформити право власності як на гараж, так і на земельну ділянку під ним.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що гараж побудований ОСОБА_5 в 1970 році на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_2, де проживала раніше сім'я ОСОБА_5 Дозвільних документів на будівництво ОСОБА_5 не отримував, оскільки йому не було відомо про власника земельної ділянки. У 1973 році ОСОБА_5 вказаний гараж віддав ОСОБА_3, і з цього часу він ним користується. Тобто, він володіє та користується гаражем, а також земельною ділянкою під ним без правовстановлюючих документів.

З матеріалів справи вбачається, що спірний гараж розташований на частині земельної ділянки із функціональним призначенням - для будівництва та обслуговування жилих та господарських будівель, яка на даний час належить ОСОБА_2, та більша його частина - на земельній ділянці сільсько-господарського призначення, що підтвердили сторони в судовому засіданні.

Таким чином, ОСОБА_3 фактично претендує на гараж, більша частина якого розташована на земельній ділянці сільсько-господарського призначення.

Відповідно до ст. 38 - 40 Земельного кодексу України гараж, як споруда, може бути збудований лише на землях житлової та громадської забудови.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України докази повинні бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, позивач не довів факту порушення відповідачами його права власності на гараж і земельну ділянку під ним, оскільки попередній власник гаража не отримував жодних дозволів на його будівництво; не виділялась земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови під його будівництво, аналогічно як і позивач - ОСОБА_3 не набув у встановленому законом порядку право власності на гараж та земельну ділянку під ним.

Таким чином, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки суд належним чином не перевірив доводів позивача та відповідача, не дав належної оцінки доказам у справі, неповно з'ясував обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору та в силу вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення у справі про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду від 09 грудня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 4 березня 2015 року скасувати, постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до Кременецької міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування рішень Кременецької міської ради, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки відмовити.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області В.Х. Бахметова