Справа № 202/3561/15-ц
Провадження № 2/0202/3117/2015
24 червня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді: Слюсар Л.П.
за участю секретаря: Фісун К.П.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №50» Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У квітні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №50» Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивачі посилалися на те, що у жовтні 1992 року виконком Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська їх сімї складом з чотирьох чоловік надав однокімнатну квартиру жилою площею 18,02 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, про що було видано ордер №146 серія 02 від 01.10.1992 року на імя відповідача. На підставі ордеру на житлове приміщення на імя відповідача був відкритий особовий рахунок. Вони всі поселися та зареєструвалися в квартирі, де і проживають по теперішній час, окрім відповідача, який у березні 1998 року вирішив покращити свої житлові умови та переїхав проживати до трикімнатної квартири своєї матері за адресою: АДРЕСА_2. Він забрав всі свої особисті речі та майно, яке вважав за потрібне. З того часу у квартиру він не повертався. Відповідач не користується квартирою протягом сімнадцяти років. Наявність формальної реєстрації відповідача у квартирі завдає їм клопоту, матеріальних затрат та позбавляє права на приватизацію квартири відповідно до закону, та можливість переоформити особовий рахунок. За час своєї відсутності в квартирі відповідач не сплачував комунальні послуги з її утримання. Просили суд: визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою №6 у будинку №5 пров. Вільний м. Дніпропетровськ.
Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволені.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце судового засідання були повідомлені відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 74, ч. 4 ст. 76 ЦПК України. Суду повернені судові повістки з відміткою про закінчення терміну зберігання.
Представник третьої особи Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №50» Дніпропетровської міської у судове засідання не з'явився, повідомлені належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.
Позивачі не заперечували щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд вважає за можливим розглянути справу за наявними доказами.
Суд, заслухавши позивачів, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено у судовому засіданні, згідно ордеру 146 серія 02 від 01.10.1992 року, виданого виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів в м. Дніпропетровську ОСОБА_4 на склад сімї з чотирьох осіб: ОСОБА_4 основний квартиронаймач, ОСОБА_1 дружина; ОСОБА_3 дочка і ОСОБА_5 - дочка, надано право на заняття житлового приміщення жилою площею 18,02 кв.м., яка складається із однієї кімнати в ізольованій квартирі АДРЕСА_3 (а.с.11).
Спірна квартира АДРЕСА_3, складається з 1 кімнати, жилою площею 18,5 кв.м,коридору -5,4 кв.м., кладовки -1,4, кв.см., санвузла 3,2 кв.м., кухні 7,2 кв.м., житлова площа 18,5 кв.м., загальна 35,7 кв.м. ( а.с.15)
Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу І-КИ № 264744, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, виданого 06 квітня 2004 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано 06 квітня 2004 року, актовий запис №145. (а.с.10).
ОСОБА_5 07.08.2010 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_6 ( а.с. 8)
Згідно довідки КПЖЕП №50 Дніпропетровської міської ради від 07.09.2015 року за №1106 вбачається, що на даний час в квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 - наймач; дружина ОСОБА_1, дочка ОСОБА_3, дочка ОСОБА_2, онук ОСОБА_7 (а.с.21).
Як вказали позивачі, у березні 1998 року відповідач забрав свої особисті речі та добровільно залишив квартиру та переїхав проживати до своєї матері за адресою АДРЕСА_4. Місце проживання відповідача невідоме. Мати відповідача за життя також не знала його місця проживання та зверталася в органи міліції щодо його розшуку. Після смерті матері відповідача в органи міліції позивачі не зверталися. Позивачі зазначили, що з 1998 року спірною квартирою відповідач не користується, не цікавиться, не несе витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги. Речей відповідача в спірній квартирі немає.
З акту КП « ЖЕП №50» ДМР від 09.04.2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але не проживає в ній протягом 17 років.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців.
Ст. 72 ЖК України дозволяє визнати особу, яка відсутня понад 6 місяців такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Оскільки судом встановлено, про що вказали позивачі, відповідач виїхав з квартири на інше постійне місце проживання до своєї матері і дані правовідносини регулюється нормами ст.107 ЖК України, однак його місце знаходження не відоме, за свого життя його матір зверталася до органів внутрішніх справ для його розшуку, результати позивачам не відомі, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивачів та вимушений в позові відмовити.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки позивачам відмовлено в задоволені позову, то судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись: ст.ст.71,72 ЖК України ст.ст.3,7,11, 15, 30, 60,88,224-226 ЦПК України,-
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №50»Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії .
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Л.П.Слюсар