Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1633/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

01.07.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Суржика М.М.

при секретарі - Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи , колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_3, обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" в частині вимог про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови, закриття виконавчого провадження, повернення грошових коштів, скасування рішень, припинення виконавчого провадження, скасування розпоряджень та постанов. Позов ОСОБА_2 в частині позовних вимог про повернення грошових коштів та відшкодування моральної і матеріальної шкоди - повернуто позивачу для подання до належного суду (а.с.1-3).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказану ухвалу суду скасувати з підстав порушення норм процесуального права та повернути справу в суд для розгляду по суті (а.с.21-32).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом.

Як свідчать матеріали позовної заяви, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів: державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_4 та до обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», в якому просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо виконання рішення суду про стягнення з нього на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» заборгованості за надані послуги, визнати протиправними та скасувати постанови, прийняті у виконавчому провадженні, закрити виконавче провадження, відкликати виконавчий лист з Кіровського відділу Пенсійного фонду України, повернути йому всі суми відрахувань з його пенсії та виконавчий збір, відшкодувати, завдану йому незаконними діями державного виконавця матеріальну та моральну шкоду.

Суд, відмовляючи у відкритті провадження у справі щодо вимог про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови, закриття виконавчого провадження, скасування розпоряджень та постанов, прийшов до висновку, що вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, оскільки відносини, які склались між сторонами належить вирішувати в порядку Розділу УІІ ЦПК України, тому заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства (п.1 ч.2 ст.122 ЦПК) .

Проте, колегія суддів з таким висновком погодитись не може, оскільки суд першої інстанції прийшов до нього з порушенням норм процесуального права.

Як розяснено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що правовідносини між сторонами виникли у звязку з виконанням у примусовому порядку рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» заборгованості за надані послуги.

Подану заяву визначено особою, яка її подала, як позовну заяву, проте зміст частини її вимог свідчить про те, що оскаржуються дії, рішення державного виконавця.

Розгляд судами скарг у порядку, передбаченому розділом УІІ ЦПК, є однією з форм судового контролю за виконанням судових рішень, виконання яких є складовою частиною цивільного процесу, оскільки провадження у справі завершується виконанням ухвалених у такій справі судових рішень.

У звязку із цим скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, який видав виконавчий документ.

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби України, її посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень, ухвалених за правилами Цивільного судочинства, у розумінні статті 383 ЦПК є діями цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню в порядку цивільного судочинства ( п.19 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції та визначення підсудності цивільних справ»).

Судом не враховано розяснення у п.13 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» про те, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

За таких обставин, висновок суду про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є помилковим.

Крім того, відмовляючи у відкритті провадження у справі у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства, суд не зазначив, за правилами якого судочинства підлягає розгляду справа за вказаними вимогами.

Неправильним є висновок суду про те, що позов в частині вимог про відшкодування державним виконавцем матеріальної та моральної шкоди підлягає поверненню позивачу у звязку з непідсудністю справи Кіровському районному суду м. Кіровограда (ч.2 ст.109 ЦПК).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що матеріальну та моральну шкоду йому завдано незаконними діями та рішеннями державного виконавця під час виконання рішення суду.

Суд не врахував, що до позовів про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи застосовуються правила альтернативної підсудності (ч.6 ст.110 ЦПК), відповідно до якого позивач має право на предявлення позову, зокрема, за місцем завдання шкоди.

Як свідчать матеріали справи, виконавчі дії державним виконавцем вчиняються на території Кіровського району м. Кіровограда.

Якщо позивач при предявленні позову дотримався правил альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Позивачем у позовній заяві обєднані вимоги, які розглядаються в порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця ДВС під час виконання судового рішення у цивільній справі та вимоги про повернення коштів, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, які розглядаються в порядку позовного провадження.

З огляду на вказане, відмовляючи у відкритті провадження у справі з підстав п.2 ч.1 ст.122 ЦПК України суд не врахував розяснення у п. 20 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

У разі заявлення у скарзі вимог про право (наприклад, про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби) в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, статті 383 ЦПК.

Тобто, суд застосував п.2 ч.1 ст.122 ЦПК України не до тієї частини вимог, викладених у позові.

За таких обставин ухвалу суду не можна визнати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню, і оскільки ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі, то відповідно до п. 4 ч.2 ст.307, ст.311, п.2 ч.1 ст.314 ЦПК України справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.2 ст.307, ст.ст. п.2 ч.1 ст.314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2015 року скасувати, а матеріали позовної заяви повернути в той же суд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя :

Судді: