У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Гніздичівського державного спиртового заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів виплати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19 жовтня 2010 року по 18 лютого 2014 року в розмірі 198099 грн 90 коп. та компенсацію у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів виплати у сумі 201 грн 26 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що до 18 жовтня 2010 року ОСОБА_4 працював на Гніздичівському державному спиртовому заводі, проте при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку із заробітної плати.

Вказувала, що 23 липня 2012 року рішенням Жидачівського районного суду з відповідача на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 33867 грн 61 коп. та компенсацію за невикористані відпустки в сумі 3541 грн 30 коп, однак відповідач провів з ним розрахунок лише 18 лютого 2014 року, у зв'язку з чим просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсацію у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів виплати.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, правильно встановивши характер правовідносин сторін у справі і застосувавши норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та, врахувавши рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012, яким визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дійшли обґрунтованого висновку про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду за захистом своїх прав, встановлений ст. 233 КЗпП України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська