АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 668/1676/15ц Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/791/2878/15 Д оповідач ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Базіль Л.В.

Суддів: Прокопчук Л.П.,

ОСОБА_3

Секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженого представника Публічного акціонерного товариства проектно будівельної фірми «Херсонбуд» ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 липня 2015 року ухваленого у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства проектно будівельна фірма «Херсонбуд» про стягнення заборгованості за договором позики, пені за несвоєчасне повернення боргу та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позов обґрунтований тим, що він 08.12.2009 року уклав з відповідачем договір позики, відповідно до умов якого за прибутковим касовим ордером передав відповідачу грошові кошти у розмірі 49823,00 грн.

Позивач зазначав, що на момент укладення договору позики він перебував у трудових правовідносинах з відповідачем та працював на посаді виконуючого обовязки начальника будівельно монтажного управління «Промбуд-2», звідки звільнений 14.10.2013 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до п.5.3 договору позики у випадку звільнення позикодавця з роботи до моменту повернення суми позики, наданої позичальникові, сума позики підлягає обовязковому поверненню позичальником протягом одного календарного дня з дня звільнення позичальника.

Відповідачем частково повернуті кошти в сумі 35925 грн., залишок суми позики, що складає 13898,00 грн. відповідач не повертає.

Невиконанням зобовязання з боку відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях, приниженні честі та гідності.

Посилаючись на те, що відповідач повернув лише частину боргу, - 35925 грн., позивач з урахуванням збільшених позовних вимог просив суд на підставі статей 526,625 ЦК України стягнути з відповідача на його користь 13898,00 грн. заборгованості за договором позики, 3% річних за несвоєчасне повернення коштів за договором позики у розмірі 704,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 10692,03 грн., пеню у розмірі 1760,77 грн., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30 липня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства проектно будівельна фірма «Херсонбуд» на користь ОСОБА_5 13898,00 грн. в повернення боргу, 704 грн.79 коп. 3% річних, 10692 грн.03 коп. інфляційних витрат та 243 грн. 60 коп. у відшкодування судового збору.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ ПБФ «Херсонбуд» про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 11 вересня 2015 заяву публічного акціонерного товариства проектно будівельна фірма «Херсонбуд» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі уповноважений представник Публічного акціонерного товариства проектно будівельної фірми, ОСОБА_4 просить заочне рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначила, що відповідно до касових документів за 2010 - 2013 рік ОСОБА_5 отримав від підприємства кошти у рахунок повернення позики на загальну суму 46000 грн., тому сума, що підлягає поверненню є значно меншою від визначеної судом. Крім того, вказувала, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст.625 ЦК України, оскільки відповідач не допустив прострочення виконання грошового зобов'язання.

Представник позивача, ОСОБА_6 в письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважала зазначену скаргу безпідставною, необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики від 08.12.2009 року, та оскільки відповідач взятих на себе грошових зобовязань за вказаним договором в обумовлений строк не виконав в повному обсязі, повністю борг не повернув, керуючись положеннями ст.1049 ЦК України стягнув суму боргу із застосуванням відповідальності за порушення грошового зобовязання, передбаченої ст.625 ЦК України.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові коштиабо інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із матеріалів справи вбачається, що 08.12.2009 року сторони уклали договір позики у простій письмовій формі, за умовами якого ОСОБА_5 зобовязався передати у власність БМУ „Промбуд-2 Публічного акціонерного товариства Проектно будівельна фірма „Херсонбуд кошти у розмірі 49823 грн.00 коп.

Під час укладення договору позики позивач перебував з відповідачем у трудових правовідносинах, працюючи на посаді виконуючого обовязки начальника БМУ „Промбуд-2, звідки звільнений з 01 листопада 2013 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін).

Факт надходження коштів на розрахунковий рахунок БМУ „Промбуд-2 підтверджується випискою ПАТ „Промінвестбанку про рух коштів на розрахунковому рахунку БМУ „Промбуд -2 за період з 08.12.2009 по 15.12.2009 рік в сумі 49823 грн.00 коп. (а.с.41)

З огляду на таке висновки суду про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики від 08.12.2009 року грунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

У той же час не можна погодитись з висновками суду у частині стягнення з відповідача 13898 грн.00 коп. в повернення боргу, 704 грн.79 коп. 3% річних, 10692 грн. 03 коп. інфляційних витрат з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач повернув отриманні кошти в розмірі 46000,00 грн. відповідно до видаткових касових ордерів від 01.04.2010 року на суму 25600 грн., від 14.09.2010 року на суму 5000 грн., від 05.07.2011 року на суму 5000 грн., від 03.12.2012 року на суму 400 грн., від 19.12.2012 року на суму 10000 грн.

Позивачем надані відповідачем докази не спростовані, а наявна в матеріалах справи довідка Будівельно монтажного управління „Промбуд-2 №35 від 07.10.2013 року за підписом в.о. начальника ОСОБА_7 про те, що підприємство має перед ОСОБА_5 станом на 07.10.2013 року борг в сумі 13898 грн. відповідно до договору позики не є належним доказом, оскільки не містить інформації, за яким саме договором позики підприємство має такий борг перед позивачем у зазначеній сумі. Крім того, довідка підписана не уповноваженою особою, оскільки відповідно до наказу №27 ко від 11.09.2013 року ОСОБА_7 виконував обовязки начальника будівельно монтажного управління „Промбуд-2 з 19.09. по 06.10.2013 року, довідка видана 07.10.2013 року, тобто поза межами повноважень ОСОБА_7

За таких обставин, сума неповерненої позики за договором від 08.12.2009 року становить 3823 грн.00 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час (ч.2 ст.530 ЦК України).

В п.5.3 договору позики №10 від 08.12.2009 року сторони встановили, що у випадку припинення трудових правовідносин між позичальником та позикодавцем до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальникові відповідно до цього Договору, сума позики підлягає обовязковому поверненню. Однак термін протягом якого повинна бути повернута позика сторони не визначили.

Отже, оскільки термін виконання боржником грошового зобовязання не встановлений у договорі позики, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час.

Позивач звільнений з роботи з 01 листопада 2013 року, вимогу про повернення коштів відповідачу предявив в лютому 2015 року, шляхом подання позовної заяви.

Інших доказів щодо звернення позивача до відповідача про повернення суми боргу матеріали справи не містять, не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином вважати, що відповідач порушив строки виконання грошового зобовязання за договором позики від 08.12.2009 року не має, тому не має підстав і для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, якими встановлена відповідальність за порушення грошового зобовязання.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та стягнення з відповідача інфляційних витрат за несвоєчасне повернення коштів вище зазначені обставини залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про задоволення цих вимог.

За таких обставин рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 3% річних в сумі 704 грн.79 коп. та 10692 грн.03 коп. інфляційних втрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих позовних вимог, в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 13898 грн.00 коп. та в частині загальної суми боргу, що визначена судом до стягнення підлягає зміні, шляхом зменшення суми боргу до 3823 грн.00 коп. та відповідно загальної суми, що підлягає стягненню з 25538 грн.42 коп. до 3823 грн.00 коп.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу уповноваженого представника Публічного акціонерного товариства проектно будівельної фірми «Херсонбуд» ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 липня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства проектно будівельної фірми «Херсонбуд» на користь ОСОБА_5 704 грн. 79 коп. 3% річних, 10692 грн.03 коп. інфляційних витрат скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Це ж рішення в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства проектно будівельної фірми «Херсонбуд» на користь ОСОБА_5 13898 грн.00 коп. боргу змінити, зменшивши суму стягнення до 3823 грн.00 коп., в частині стягнення загальної суми змінити, зменшивши суму до 3823 грн.00 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Л.В ОСОБА_2

Судді І.П ОСОБА_3

Л.П Прокопчук