Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді - Лисенко М.Є.,

при секретарі - Бондаренко С.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 м. Сінгурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в праві користування нежитловим приміщенням та стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2015 року ОСОБА_1, звернулася до суду зі вказаним вище позовом. Позивач зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 30.08.2007 року вона та відповідач є співвласниками будівлі колишнього гуртожитку, що розташований по вулиці Леніна, 138 в місті Снігурівка Миколаївської області. Її частка у власності становить 17/100, а відповідача відповідно 25/100 частки. Власність є спільною частковою. Позивачці належать приміщення №№2,3,4,5 на другому поверсі та в загальному користуванні коридор і сходи, які ведуть на другий поверх.

Відповідач в місцях загального користування з серпня 2012 року чинить перешкоди в користуванні приміщенням. Так на вхідних дверях з тильної сторони будівлі відновила штирі, що зачиняються з середини та блокують вхід до будівлі. Крім того поставила додатково металічні двері, що ведуть в приміщення, ще розташовані сходи та встановила на них замок, не передавши ключ. Лише в присутності відповідача вона може увійти до приміщення, що створює їй незручності в користуванні власними приміщеннями. Така поведінка відповідача завдала їй майнової шкоди внаслідок неможливості отримувати орендну плату за оренду належних приміщень в розмірі 42350грн.

Позивач просила суд зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні спільним майном, шляхом демонтажу металевих штирів, додаткової металевої двері та стягнення майнової шкоди.

У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги підтримали повністю.

Відповідач позов не визнала та пояснила, що металеві штирі демонтовані, про що свідчить ОСОБА_4 державного виконавця. На металевій двері встановлено охорону сигналізацію. А позивач має від вхідних дверей ключ, крім того шкоду їй не заподіяла. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що позовні вимоги ґрунтується лише на припущеннях, належних та допустимих позивач суду не надала. Просить суд також відмовити позивачці у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1, згідно договору купівлі-продажу від 30 серпня 2007 року (а.с.7), витягу з Державного реєстру правочинів від 30 серпня 2007 року (а.с.8), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 грудня 2007 року (а.с.9). Та згідно копії технічного паспорту від 12 серпня 2009 року як фізична особа є власником нежитлових приміщень під офіси, розташованих по вулиці Леніна, 138 в м. Снігурівка. Її частка відповідно становить - 17/100, (а.с.10), а відповідача 25/100 (а.с. 59-62)

Приміщення цієї будівлі двоповерхове і кожна із сторін має приміщення на першому та другому поверсі.

Позивач не являється власником парадного входу, який розташований на першому поверсі (літ 1), а тому вона має право проходу до будинку лише через вхідні двері, які розміщуються з тильної сторони будинку, тобто з двору, від яких ОСОБА_1, має ключі, що забезпечує їй вільне відмикання та прохід по сходам до коридору другого поверху та приміщеній що належать їй. (а.с. 10-11,35,42-46)

Про порядок володіння приміщеннями на першому поверсі сторони домовилися відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України і спору з цього приводу між ними немає.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Між сторонами виник спір щодо користування вхідними дверми на другий поверх, сходами та коридором, які перебувають у спільному користуванні.

В силу ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд від ображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підтвердження своїх вимог позивач та представник позивача послалися на рішення Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2012 року яким відповідача ОСОБА_3, зобов'язано демонтувати штирі на вхідних дверях, розташованих з тильної сторони будинку №138 по вулиці Леніна м. Снігурівка. Яка з серпня 2012 року відновила штирі. Та на свідчення свідка ОСОБА_5, який мав намір орендувати її приміщення на 2-го поверсі, але ключем який надала відповідач ОСОБА_3, відкрити вхідні двері з тильної сторони вони не змогли.

Відповідач на підтвердження своїх вимог посилається на ОСОБА_4 державного виконавця від 31 серпня 2012 року про те що штирі демонтовано та на постанову про закінчення виконавчого провадження від 03 вересня 2012 року про те що відповідач фактично виконав рішення суду про демонтаж штирів на вхідних дверях з тильної сторони приміщення. Та на пояснення свідка ОСОБА_6, який установлював крабовий замок на вхідні двері, інших запорів крім передбачених конструкцією замок не має, ключі від яких має позивач.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

При цьому, відповідно до ст.58-60 ЦПК України, кожна із сторін повинна належними та допустимими доказами довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав допустимих доказів щодо протиправної поведінки відповідача по відновленню штирів на вхідних дверях з тильної сторони приміщення. Та перешкоджанню позивачу у вільному відмиканню дверей та проходу по сходам до коридору другого поверху. Та спростовуються показами самого позивача в судовому засіданні від 07 травня 2015 року про те, що 06 травня 2015 року позивач разом з чоловіком, ключем який їй був переданий відповідач відкрила двері. В приміщенні були інші металеві двері без замка при відкритті їх спрацювала охорона сигналізація, приїхали працівники та склали ОСОБА_4, оскільки вона не знала умов договору. (а.с90)

Протоколом огляду дверей від 07 травня 2015 року, що по центру двері встановлений краб замок, від якого відходять фіксуючи запори: центральний, верхній та нижній (подвійний), який відкривається ключем. Інші фіксуючи засоби (штирі) відсутні. (а.с.89).

Суд до свідчень свідка ОСОБА_5, від 01.04.2015 року про те, що двері були із нутрі зачинені на засув ставиться критично. Які спростовуються свідченнями самої позивачки, що саме цим ключем вона 06.05.2015 року відкрила зазначені двері. Інших доказів з цього питання позивач суду не надав.

Суд критично ставиться до стверджень позивача та представника позивача, що відповідач з серпня 2012 року відновив штирі на вхідних дверях та не передала ключа від внутрішньої металевої двері, що перешкоджає у вільному доступу до приміщень на другому поверсі. Та не бере їх до уваги, оскільки вони спростовуються показами свідка ОСОБА_5С, що він лише один раз в 2014 року мав намір оглянути приміщення позивача щодо його оренди. Крім того, підставою його відмови від оренди були не неможливість відкрити двері та оглянути приміщення, а відсутність перспективи для бізнесу. Показами самої позивачки в судовому засіданні від 07 травня 2015 року про те, що 06 травня 2015 року ключем який їй був переданий відповідачем відкрила двері. Внутрішні металеві двері були без замка при відкритті їх спрацювала охорона сигналізація. Тобто позивач має вільне відмикання та прохід по сходам до коридору другого поверху та не має перешкод у вільному доступу до майна. Інших доказів з цього питання позивач суду не надав.

Відповідач же, допустимими засобами доказування довів протилежне. Показами свідка ОСОБА_6, який встановлював крабовий замок на двері на даний час замок змін в конструкції не має. Як вбачається з фотографій (а.с.76-77) що по центру вхідної двері встановлений краб замок, від якого відходять фіксуючи запори: центральний, верхній та нижній (подвійний), який відкривається ключем. Протоколом огляду дверей судом за клопотанням відповідача 07 травня 2015 року, встановлено що по центру двері встановлений краб замок, від якого відходять фіксуючи запори: центральний, верхній та нижній (подвійний), який відкривається ключем. Інші фіксуючи засоби (штирі) відсутні. (а.с.89). Присутній свідок ОСОБА_6, підтвердив що встановлений ним краб замок на двері на даний час змін в конструкції не має. (а.с.76-77, фото №6,7).

На внутрішніх металевих дверях без замка встановлена охорона сигналізація (а.с. 78-79 фото №9,10-11)

Рішенням Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2012 року ОСОБА_1, в задоволені вимог про демонтаж сигналізації - відмовлено. (а.с.18).

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа може звернутись до суду на захист свого порушеного права.

За положеннями ст.ст. 10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки ж судом не встановлено порушення прав позивача діями відповідачки, та приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст.10,11, 57, 60, 208, 209, 213 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про усунення перешкод в праві користування нежитловим приміщенням та стягнення майнової шкоди - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлено 16 червня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ