Провадження № 22-ц/783/2741/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача Бігун З.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ "ВіЕс Банк", третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та його скасування ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та ухваленим з грубим порушенням норм матеріального права. Зазначає, що у ст.26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов»язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин був передбачений вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення. Такий спосіб, як звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса вказаним законом не був передбачений, а тому виконавчий напис не може підлягати виконанню. Таким чином, на думку апелянта, положення ЗУ «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що суперечать ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»у редакції, яка була чинною на момент укладення кредитного договору (24.04.2008р.). Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача Бігун З.В., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 24.04.2008 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено кредитний договір № КF48754, згідно якого ОСОБА_4 отримала строковий кредит в сумі 24 255,00 доларів США із процентною ставкою 12 % річних на строк до 24 квітня 2015 року.

Для забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між позивачем ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕс Банк» був укладений договір застави від 24 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Левченко Л.Г., предметом якого став належний позивачу транспортний засіб - легковий універсал-В марки «Мітсубісі», модель « Оутландер 2.00» 2008 року випуску сірого кольору шасі № НОМЕР_2, об»єм двигуна 1997 см. куб. реєстраційний номер НОМЕР_1.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позичальник ОСОБА_4 не виконала вимог п.п. 1.2, 5.2.2, 5.2.3 Кредитного договору в частині сплати кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.

16 травня 2014 року банком було направлено позивачу вимогу № 09-3/10226 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № КF48754 від 24.04.2008 року про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак позивачка ОСОБА_4 не відреагувала та не проплатила заборгованість по кредиту.

22 серпня 2014 року приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х.М. вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на рухоме майно із всіма принадлежностями та покращеннями: легковий універсал-В. марки Мітсубісі, модель Оутландер 2.0, 2008 року випуску, сірого кольору, шасі № НОМЕР_2 об»єм двигуна 1997 см куб., реєстр. номер НОМЕР_1 для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» в сумі 49966,41 грн.

Згідно із ст.590 ч.1 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив із положень п.3.1 гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 в редакції, що діяла на момент вчинення спірного виконавчого напису, де зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем: за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до п.3.2 вищезазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172.

Частина 3 ст.6 ЦК України зазначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов»язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов»язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме:

- передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов»язання в порядку, встановленому цим Законом;

- продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі- продажу з іншою особою- покупцем або на публічних торгах,

- відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

- переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено.

Згідно із ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно- правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу».

Пункт 5 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

За таких обставин, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У зазначеній справі встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення кредитного договору 24.04.2008 року у ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню.

Вказана вище правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 09 липня 2014 року у справі № 6-89цс/14 та відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

Статтею 309 ч.1 п.4 ЦПК України зазначено, що підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12.02.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати повністю виконавчий напис за реєстраційним номером № 3056 вчинений 22 серпня 2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» в сумі 49 966,41 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин