АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4241/15 Справа № 2-714/2011 Головуючий у 1 й інстанції - Трофимова Н.А. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про повернення строкового банківського вкладу (депозиту) з нарахованими відсотками, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з неодноразово уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про повернення строкового банківського вкладу (депозиту) з нарахованими відсотками, мотивуючи тим, що 22 лютого 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського строкового вкладу №320362 «Мій вибір» в рамках тарифного пакету ТП «Базовий» №724651, відповідно до умов якого, він передав банку грошові кошти в розмірі 7.320 доларів США з терміном розміщення на дванадцять місяців, з кінцевим терміном поверненням 22 лютого 2009 року, зі сплатою в кінці строку відсотків у розмірі 10,7% річних.

20 червня 2008 року між ним та банком укладений договір банківського строкового вкладу №473206 в рамках тарифного пакету «Абсолют», відповідно до умов якого, він передав останньому грошові кошти в розмірі 10.000 євро з терміном розміщення на дванадцять місяців, з кінцевим терміном поверненням 20 червня 2009 року, зі сплатою в кінці строку відсотків у розмірі 11,8% річних.

06 листопада 2009 року, через наполегливі пропозиції банку, ними було укладено додаткові угоди №1,2 до строкового банківського вкладу №473206 з графіком повернення вкладу 06 березня 2011 року.

Зазначав, що у зв'язку із закінченням терміну, на який було укладено договори, він неодноразово звертався до відповідача з заявами та вимогами про повернення банківських вкладів, проте кошти йому своєчасно повернуті не були, через що він був вимушений звернутись до суду.

Вказував також на те, що 30 листопада 2009 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення про стягнення заборгованості по вкладам з нарахованими відсотками у сумі еквівалентній 12.854 доларів США 24 центи та втрату коштів через ненарахування відсоткової ставки по вкладу у сумі 1.717 доларів США 39 центів, яке було виконано лише 15 серпня 2011 року, чим йому завдано матеріальних збитків та моральних страждань, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за депозитним вкладом №320362 від 22 лютого 2008 року в розмірі 8.727 грн., що еквівалентно 664 доларам США 44 центам, нарахованих внаслідок пролонгації відповідачем строку повернення вкладу з 22 лютого 2009 року до дати зарахування вкладу 31 грудня 2009 року на поточний рахунок у сумі 7.320 доларів США за відсотковою ставкою 10.7%; пеню у сумі 2.466 грн.75 коп., що еквівалентно 187 доларів США 80 центів, що складає 3% річних від суми затримки виплати депозитного вкладу за період з 22 лютого 2009 року по 31 грудня 2009 року з суми основного боргу в розмірі 7.320 доларів США; 17.196 грн., що еквівалентно 1.309 доларів США 18 центів, нарахованих внаслідок затримки виплати у період з 01 січня 2010 року по 15 листопада 2011 року виходячи з суми 7.320 доларів США з поточного рахунку з відсотковою ставкою 10,7% річних; пеню у сумі 4.856 грн., що еквівалентно 369 доларам США 70 центів, нарахованої у розмірі 3% річних за затримку виплати депозитного вкладу з 01 січня 2010 року по 15 листопада 2011 року із суми 7.320 доларів США; пеню у сумі 838 грн.62 коп., що еквівалентно 63 доларам 80 центам, нарахованої виходячи з 3% річних від суми 781 долар США 40 центів, але не виплачених відсотків. Стягнути з відповідача на його користь по депозитному вкладу №473206 від 20 червня 2008 року заборгованість: 7.887 грн.10 коп., що еквівалентно 449 євро, нарахованих внаслідок пролонгації відповідачем договору №473206 з 20 червня 2009 року по 06 листопада 2009 року - дати укладання додаткової угоди №1 від 06 листопада 2009 року з відсотковою ставкою 11,8% річних на суму 10.000 євро; пеню у сумі 788 грн., що еквівалентно 114 євро, нарахованих у розмірі 3% річних за затримку виплати депозитного вкраду №473206 з 20 червня 2009 року по 06 листопада 2009 року у сумі 10.000 євро; 1.536 грн. 50 коп., що еквівалентно 87 євро 47 євроцентам, нарахованих внаслідок пролонгації договору №473206 з 06 листопада 2009 року по 15 листопада 2011 року, процентна ставка 3,1% річних на суму 4.662 євро; пеню у сумі 1.430 грн., що еквівалентно 81 євро 41 євроценту, нарахованих у розмірі 3% річних за затримку виплати депозитного вкладу з додатковими угодами №№1,2 з 20 червня 2011 року по 15 листопада 2011 року на суму 4.662 євро. Стягнути з відповідача на його користь 3% річних та інфляційні витрати за несвоєчасне виконання рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2009 року, а саме заборгованість у сумі 5.267 грн.49 коп., що складає 3% річних від суми затримки виплати 102.833 грн.92 коп.; заборгованість у сумі 752 грн.40 коп., що складає 3% річних від суми затримки виплати 14.682 грн.96 коп.; заборгованість у сумі 138 грн. 78 коп., що складає 3% річних від суми затримки виплати 2.707 грн.62 коп.; заборгованість у сумі 256 грн.25 коп., що складає 3% річних від суми затримки виплати 5.000 грн.; заборгованість у сумі 15.733 грн.56 коп., що складає компенсацію інфляційних витрат на суму затримки виплати 102.833 грн.92 коп.; заборгованість у сумі 2.246 грн.46 коп., що складає компенсацію інфляційних витрат на суму затримки виплат 14.682 грн.96 коп.; заборгованість у сумі 414 грн.22 коп., що складає компенсацію інфляційних витрат на суму затримки виплати 2.707 грн.62 коп.; заборгованість у сумі 779 грн. 50 коп., що складає компенсацію інфляційних витрат на суму затримки виплати 5.000 грн.; інфляційні витрати з 15 серпня 2011 року до 01 серпня 2014 року з заборгованості відповідача нарахованих до 15 серпня 2011 року у розмірі 3% річних та інфляції за несвоєчасне виконання рішення суду: у сумі 668 грн.85 коп. на заборгованість від суми 5.267 грн. 49 коп., у сумі 1.998 грн.14 коп. на заборгованість від суми 15.733 грн.56 коп., у сумі 285 грн.29 коп. на заборгованість від суми 2.246 грн.46 коп. Стягнути з відповідача на його користь витрати на проведення лікувальних та оздоровчих заходів у сумі 26.593 грн.; інфляційні витрати у сумі 3.396 грн.60 коп. на суму 26.593 грн., витрачену на лікування. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію за спричинену матеріальну шкоду у сумі 30.000 грн., спричинену моральну шкоду у сумі 20.000 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на послуги щодо надання юридичної допомоги у сумі 8.000 грн.

Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» 1.973 доларів США 62 центи відсотків за користування депозитним вкладом по договору №320362; 557 доларів США 50 центів - три відсотки річних за несвоєчасне повернення депозитного вкладу по договору №320362. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» 446 євро 14 євроцентів відсотків за користування депозитним вкладом по договору №473206; 87 євро 36 євроцентів відсотків за користування депозитним вкладом по договору №473206; 195 євро 41 євроцент - три відсотки річних за несвоєчасне повернення депозитного вкладу по договору №473206. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» 5.257 грн.21 коп. - три відсотка річних за несвоєчасне повернення депозитного вкладу за рішенням Верхньодніпровського районного суду від 30 листопада 2009 року; 116 грн.62 коп. - три відсотка річних за несвоєчасне відшкодування шкоди у вигляді витрат на поїздки відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду від 30 листопада 2009 року; 344 грн. 42 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне відшкодування шкоди у вигляді витрат на поїздки відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду від 30 листопада 2009 року; 21 грн.80 коп. - три відсотка річних за несвоєчасне відшкодування шкоди, пов'язаної з придбанням ліків відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду від 30 листопада 2009 року; 64 грн.39 коп. - інфляційних втрат за несвоєчасне відшкодування шкоди, пов'язаної з придбанням ліків відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду від 30 листопада 2009 року; 255 грн.62 коп. - три відсотка річних за несвоєчасне відшкодування моральної шкоди відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду від 30 листопад 2009 року; 754 грн.94 коп. - інфляційних втрат за несвоєчасне відшкодування моральної шкоди відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду від 30 листопада 2009 року, а всього 6.815 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року в частині відмови йому в позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно до ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України - за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Приписи ч.3 ст.1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

Статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки, за договором банківського рахунку - поточні рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч.2 ст.625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс13).

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 22 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», був укладений договір №320362 строкового банківського вкладу «Мій вибір», відповідно до умов якого, ОСОБА_2 передав банку грошову суму вкладу, а банк зобов'язався повернути позивачу суму вкладу та проценти на умовах та в порядку, визначеному цим договором (том 1 а.с.5).

Відповідно до п.п.2.1,2.2,2.3 договору №320362, розмір вкладу складає 7.320 доларів США, строк встановлений 12 місяців з датою повернення вкладу 22 лютого 2009 року, відсоткова ставка по вкладу складає 10,7% річних.

Пунктом 5.2 договору №320362 встановлено, що строк дії договору співпадає зі строком вкладу, і в той же день ОСОБА_2 вніс кошти на депозит у сумі 7.320 доларів США.

20 лютого 2009 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до банку про видачу суми депозиту з нарахованими відсотками у розмірі 8.101 долар США 40 центів в зв'язку з закінченням строку дії депозитного договору №320362 від 22 лютого 2008 року, однак банк не повернув позивачеві його вклад з відсотками в визначений договором строк.

В період 2010 року та на початку 2011 року позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про повернення йому коштів у сумі 7.320 доларів США, які раніше були розміщені на депозитному рахунку.

20 червня 2008 року між ОСОБА_2 та банком був укладений договір №473206 строкового банківського вкладу (депозиту) відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав банку грошову суму вкладу 10.000 євро строком на 12 місяців з датою повернення вкладу 20 червня 2009 року, відсоткова ставка за вкладом була встановлена 11,8% річних (том 1 а.с.17).

06 листопада 2009 року між ОСОБА_2 та банком була укладена Додаткова угода №1 до договору №473206, якою встановлено, що процентна ставка по вкладу встановлюється 3,1% річних, повернення вкладу здійснюється частинами в розмірі 20% від суми вкладу, остання частина вкладу повертається позивачеві в строк до 06 березня 2011 року, а додатковою угодою №2 від 06 листопада 2009 року до договору №473206, встановлено, що розмір вкладу становить 8.000 євро (том 1 а.с.18,19).

18 квітня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до банку з заявою про повернення вкладу в зв'язку з закінченням строку банківського вкладу за договором №473206 від 20 червня 2008 року, однак банк порушив умови договору та додаткової угоди щодо повернення вкладу позивачеві, в зв'язку з чим станом на 12 травня 2011 року залишок вкладу складав 4.662 євро 68 євроцентів.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що по закінченню строків дії договорів, позивач звернувся до банку із заявами про повернення банківських вкладів та сплати процентів, чим засвідчив свій намір припинити дію договорів.

Однак банк своєчасно не повернув кошти, а тому суд дійшов правильного висновку про стягнення з банку на користь позивача проценти по банківських вкладах за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.5 ст.1061, ч.2 ст.625 ЦК України.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2009 року, яке чинне на даний час, стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 заборгованість по вкладах з нарахованими відсотками згідно з договорами депозиту №266796 від 25 грудня 2007 року та №266874 від 25 грудня 2007 року та поточного рахунку картки №79590077 у сумі 102.833 грн. 92 коп., еквівалентній 12.854 доларів США 24 центам; стягнуто у відшкодування шкоди, заподіяної винними діями, у вигляді витрат на поїздки до відділень банку у сумі 2.281 грн.14 коп., витрати на придбання ліків у сумі 426 грн.48 коп., шкоду, заподіяну у вигляді збитків внаслідок втрати коштів через ненарахування відсоткової ставки по вкладу у сумі 14.682 грн.96 коп., еквівалентній 1.717 доларам США 39 центам; у відшкодування моральної шкоди 5.000 грн. (том 1 а.с.22)

На виконання вказаного судового рішення 14 грудня 2009 року Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області видав виконавчий лист №2-1070/2009 та постановою від 12 січня 2010 року головним державним виконавцем Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що повернення коштів відбувалося частинами, а саме, в серпні 2011 року відповідач повернув 3.068 доларів США, в вересні 2011 року - 596 доларів США, в жовтні 2011 року - 2.390 доларів США, в листопаді 2011 року - 590 доларів США та 15 листопада 2011 року повернута остаточна сума 668 доларів США, що підтверджується поясненнями позивача, поточним звітом ПАТ КБ «Надра» та не заперечується відповідачем.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 10 лютого 2009 року за №59 у ВАТ КБ «Надра» призначено тимчасову адміністрацію строком на один рік - з 10 лютого 2009 року до 10 лютого 2010 року та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців - з 10 лютого 2009 року до 10 серпня 2009 року (том 1 а.с.195-197).

Постановою правління Національного банку України від 05 серпня 2009 року за №452 продовжено мораторій на задоволення вимог кредиторів ВАТ КБ «Надра» шляхом введення мораторію на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців - з 11 серпня 2009 року до 10 лютого 2010 року, крім зобов'язань банку за договорами банківських вкладів (депозитів), договорами банківських рахунків, а також за зобов'язаннями щодо переказу коштів у межах лімітів, установлених тимчасовим адміністратором банку і погоджених Національним банком України (том 1 а.с.201).

Постановою правління Національного банку України від 11 лютого 2010 року за №22 продовжено в Банку тимчасову адміністрацію на строк, необхідний для завершення капіталізації Банку з метою його фінансового оздоровлення, але не більше ніж до 12 серпня 2011 року (том 1 а.с.198).

Відповідно до ст.85 Закону України "Про банки і банківську діяльність" мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації.

Положення ч.3 п.2 ст.85 Закону України "Про банки і банківську діяльність" також регламентують, що протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Беручи до уваги викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з банку на користь позивача 10,7% річних та 3% річних за депозитним договором №320362 саме з 22 лютого 2009 року, тобто з дати закінчення терміну дії договору, суд не взяв до уваги постанову правління НБУ №59 від 10 лютого 2009 року, якою призначено тимчасову адміністрацію строком на один рік - з 10 лютого 2009 року до 10 лютого 2010 року та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців - з 10 лютого 2009 року до 10 серпня 2009 року.

А тому рішення районного суду в цій частині підлягає зміні. Оскільки період прострочення слід відраховувати саме з 11 серпня 2009 року, таким чином період прострочення складає 719 днів, і сума становить 1.627 доларів США 91 цент - відсотків за користування депозитним вкладом (7.320 х 10,7% х 719 : 365 : 100), 432 долара США 58 центів - три відсотки річних за несвоєчасне повернення депозитного вкладу (7.320 х 3 % х 719 : 365 : 100).

Що стосується оскаржуваного рішення в частині стягнення з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 255 грн. 62 коп. трьох відсотків річних за несвоєчасне відшкодування моральної шкоди та 754 грн.94 коп. інфляційних витрат інфляційних втрат за несвоєчасне відшкодування моральної шкоди відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2009 року, колегія суддів приходить до наступного.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Інфляція - це знецінення грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року N 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, що купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базовим. Ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення статті 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому ч.3 ст.11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія ч.2 ст.625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням моральної шкоди.

Вирішуючи спір щодо заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення з банку інфляційних витрат та трьох відсотків річних, нарахованих на суму 14.682 грн.96 коп., то суд правильно встановив, що позивач вклади здійснив в іноземній валюті, а тому не має підстав для застосування індексу інфляції, оскільки індексації підлягає грошова одиниця України - гривня. Нарахована суму 14.682 грн. 96 коп. є відсотками за користування грошима, законодавством не передбачено нарахування відсотків на суму несплачених відсотків.

Також районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат, пов'язаних з обстеженням, лікуванням та транспортними витратами у розмірі 25.630 грн., оскільки позивачем не доведено, що погіршення його здоров'я є наслідком невиконання банком зобов'язань за договорами банківського вкладу.

Крім того, розглядаючи вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди судом встановлено, що укладені між сторонами договори строкового банківського вкладу (депозиту), є договорами про надання банківських послуг, а тому повивання позивача про застосування до виниклих правовідносин положень п.5 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставним, і встановивши обставини по справі, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог і рішення суду в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про непогодження з висновками суду в оскаржуваній частині рішення безпідставні та зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд, розглядаючи справу, оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, а тому переоцінці в апеляційному порядку вони не підлягають.

Частиною 3 ст.303 ЦПК України визначено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 255 грн.62 коп. трьох відсотків річних за несвоєчасне відшкодування моральної шкоди та 754 грн.94 коп. інфляційних витрат інфляційних втрат за несвоєчасне відшкодування моральної шкоди відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2009 року скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

Змінити загальну суму 6.815 грн. на 5.804 грн.44 коп.

Другий абзац резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції:

«Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 1.627 доларів США 91 цент відсотків за користування депозитним вкладом по договору №320361; 432 долара США 58 центів три відсотки річних за несвоєчасне повернення депозитного вкладу по договору №320361, а всього стягнути 2.060 доларів США 49 центів».

В іншій частині заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.