Справа № 344/4526/15-ц
Провадження № 22-ц/779/919/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук В.М., Бойчука І.В.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 березня 2015 року задоволена заява ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_3, в межах ціни позову 778400 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність ухвали суду. Судом не було враховано того, що позивач не обґрунтувала необхідність вжиття заходів забезпечення позову та застосування такого виду забезпечення позову як арешт майна.

Судом не обґрунтований висновок про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому судом не було з'ясовано та не враховано того, що позивач є дочкою його дружини та прописана у його квартирі. Для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики він подарував дружині 1/2 частину своєї трикімнатної квартири площею 79,8 кв.м. по вул. Південний Бульвар, 35/22.

Апелянт зазначає, що згідно розписки він повинен був повернути кошти до 16.03.2015 року, а з позовом до суду ОСОБА_2 звернулась 18.03.2015 року.

Крім того, ОСОБА_3 вказує на те, що він не заперечує боргу та буде погашати його частинами, а тому немає підстав для арешту належного йому майна.

Не враховано судом і того, що він є підприємцем і арешт майна, серед якого є і магазин орієнтовною вартістю 2 500 000 грн. та необхідні для здійснення підприємницької діяльності кошти на рахунку в банку, може створити перешкоди у здійсненні господарської діяльності.

При цьому судом не враховано роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що під час розгляду заяви про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про повернення боргу в сумі 35000 доларів США (778400 грн.), посилаючись на те, що ОСОБА_3, отримавши 16.03.2012 року зазначену суму коштів строком до 16.03.2015 року, у добровільному порядку відмовляється повернути борг.

26 березня 2015 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, посилаючись на існування реальної загрози відчуження відповідачем належного йому майна та зняття коштів з банківських рахунків, що у випадку задоволення позову унеможливить виконання рішення суду.

Встановлено, що відповідач не заперечує своїх боргових зобов'язань, однак зазначає, що на даний момент має можливість повернути борг лише частково.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на те, що ухвалою суду накладено арешт на належне йому майно на орієнтовну суму 5 700 000 грн., не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою суду накладено арешт на майно та грошові кошти в межах суми позову 778400 грн.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи відповідача про те, що ухвалою суду накладено арешт на рахунки та майно, необхідні йому для здійснення підприємницької діяльності, оскільки такі його твердження є голослівними.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування ухвали суду немає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.В. Ясеновенко

В.М. Вакарук

І.В. Бойчук