АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5478/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2357/15Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Мартєва С.Ю., Кузнєцової О.Ю.,

За участю секретаря: Гнатюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15.06.2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

21 серпня 2014 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням; прохала суд визнати недійсним ордер №00015 від 29.07.2014 року, виданий ОСОБА_2, виселити його без надання іншого житлового приміщення з кімнат в гуртожитку № 225-226-226а, що знаходиться за адресою м.Полтава, вулиця Курчатова, 18, зняти його з реєстраційного обліку по даній адресі.

Рішенням Київського районного суду від 06.10.2014 року, частково залишеного без змін рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року та у цій же частині залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, визнано недійсним ордер № 00015 серії 007 від 29.07.2014 року, що був виданий ОСОБА_5.

12 травня 2015 року позивач ОСОБА_4 надала до суду заяву про зміну предмету та підстав позову, прохала суд позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням в гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Полтава, вул.. Курчатова, 18, квартира (секція) № 225-226-226а.

В заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_4 вказувала на обставини, викладені в позовній заяві від 21.08.2014 року та крім того, зазначала, що з вересня 2014 року ОСОБА_2 житловим приміщенням не користується, разом з нею не проживає, за комунальні послуги не сплачує, не отримує кореспонденцію за вказаною адресою, його особистих речей у квартирі (секції) немає, жодних стосунків вони не підтримують, його місце проживання в даний час їй невідомо. Враховуючи відсутність відповідача за місцем мешкання понад шість місяців без поважних причин та відсутність іншої домовленості між ними, вважала, що він втратив право на користування житловим приміщенням. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні її мати, яка проживає з нею, відповідачу не чинили. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад шість місяців без поважних причин. Їй стало відомо, що відповідач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Виконавче провадження про стягнення аліментів відкрито в Ленінському ВДВС Полтавського МУЮ за фактичним місцем проживання відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: позбавлено ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням в гуртожитку, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Курчатова, буд. №18, квартира (секція) №225-226-226а; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, який, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, керувався нормами глави другої Житлового кодексу України, які регулюють правовідносини в жилих приміщеннях у будинках державного і громадського житлового фонду, тоді як правовідносини щодо користування гуртожитками, регулюються главою четвертою цього кодексу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено і підтверджується матеріалами справи, що гуртожиток за адресою м.Полтава, вул. Курчатова,18 перебуває на балансі ПАТ «Полтавський машинобудівний завод», а ДП «Продмашжитло» здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території на підставі договору. Приймати рішення щодо поселення осіб до гуртожитку відноситься до компетенції ПАТ «Полтавський машинобудівний завод».

Відповідно до довідки №53 від 04.08.2014 року, виданої ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод», ОСОБА_4 працює на ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» на посаді: сестра медична лікарняно-оздоровчого пункту з 10 червня 2002 року (наказ про прийняття на роботу №58-а від 10.06.2002 року).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Київського районного суду м.Полтави від 31.07.2014 року шлюб між ними було розірвано.

Відповідно до наказу Публічного акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» від 30.09.2013 року №81 «Про поселення в гуртожиток по вул. Курчатова, 18», ОСОБА_4, яка проживає в кімнаті №220, переселено в кімнати №225-226 в гуртожитку по вул.Курчатова, 18.

Згідно з наказом Публічного акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» від 12.11.2013 року №95 «Про поселення в гуртожиток по вул.Курчатова,18» (а.с.5), ОСОБА_4, яка проживає в кімнаті №225 по вулиці Курчатова,18 в м. Полтава, надано кімнату №226.

12.11.2013 року з ОСОБА_4 укладено договір найму житла на кімнати №225,226,226а.

Місцевим судом в судовому засіданні також було встановлено, що відповідач з вересня 2014 року в житловому приміщенні в гуртожитку, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Курчатова, 18, квартира (секція) №225-226-226а не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, за квартиру та комунальні послуги відповідач не сплачує. Встановлене апелянтом не оскаржується і в апеляційному порядку.

Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили суду, що в спірній квартирі відповідач з вересня 2014 року не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, за квартиру та комунальні послуги він не сплачує.

Суд, керуючись нормами ч. 1 ст. 71 ЖК України, ст. 72 ЖК України, п. 10 ОСОБА_8 Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», дійшов до висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідач добровільно протягом періоду, що перевищує шість місяців, не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, квартира (секція) №225-226-226а.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.ст.6,127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

ОСОБА_8 Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки, яким відповідно до ст.131 ЖК України визначається порядок користування гуртожитком, зокрема, можливість збереження права користування жилою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян (п.13 Примірного положення).

Разом з тим, відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст.ст.71,72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення).

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм, член сім`ї наймача (колишній член) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України.

У зв`язку із викладеним, колегія вважає, що твердження апелянта про те, що рішення місцевого суду є незаконним з підстав застосування при вирішенні спору норм ст. ст. 71, 72 ЖК України, є хибним, а апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15.06.2015 року - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І : ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_10

З оригіналом згідно суддя В.А. Чічіль