Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 року Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької Л.М.,

при секретарі - Скочиляс І.М.,

з участю представника

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, та трьох процентів річних,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь інфляційні втрати в розмірі 24 000,00 гривень; стягнути з ОСОБА_3 на її користь 3 (три) проценти річних у розмірі 360 гривень.

В обґрунтування позову покликається, що 20.02.2014 року рішенням Галицького районного суду м.Львова у цивільній справі №2-2390/11 серед іншого було вирішено визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 508 765,00 грн., стягнувши з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію в розмірі 270 140,00 гривень. Дана компенсація була встановлена з огляду на припинення права власності на ? частину, та 1/8 частину квартири АДРЕСА_1. На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист, однак відповідач добровільно не виконував рішення суду, в зв'язку з чим, вона звернулася до Державної виконавчої служби. В ході виконавчого провадження відповідач погашав заборгованість по виконавчому листі в декілька етапів. Рішення суду було прострочено відповідачем з 03.03.2014 року по 15.10.2014 року, внаслідок чого вона зазнала збитків від знецінення грошових коштів, які відповідач повинен був сплатити ще 03.03.2014 року, з огляду на індекс інфляції та зміну курсу валют. 27.11.2014 року вона звернулася до відповідача із заявою про сплату інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 59 112,38 гривень, однак ні відповіді, ні коштів від ОСОБА_3 не отримала, в зв'язку з чим змушена звертатися до суду за захистом свого порушеного права.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у фабулі позову. Просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у письмових заперечення (а.с.54-57). Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 20 лютого 2014 року Галицьким районним судом м.Львова по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції про поділ спадкового майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції про визнання права власності на спадкове майно було постановлено рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування, на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 508 765,00 гривень. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсація в розмірі 270 410,00 гривень. Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Москвич-412», грошові заощадження ОСОБА_4 в розмірі 15000,00 грн. з відсотками.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 20.02.2014 року не оскаржувалося та набрало законної сили. На виконання рішення суду 19.03.2014 року Галицьким районним судом м.Львова було видано виконавчий лист №2-2390/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошової компенсації в розмірі 270 410,00 гривень.

27.03.2014 року старшим державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ Левко Л.Р. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №42709483. Згідно даної постанови державний виконавець постановив: відкрити виконавче провадження; боржнику, тобто ОСОБА_3, самостійно виконати виконавчий документ, повідомити державного виконавця про виконання в строк до 03.04.2014 року.

В той же час, копію постанови про відкриття виконавчого провадження старшим державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ Левко Л.Р. на адресу ОСОБА_3 надіслано лише 30.04.2014 року, чим порушено норми статті 25 ч.5 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається стягувачу та боржнику не пізніше наступного робочого дня.

Крім того, державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ Левко Л.Р. 27.03.2014 року прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, з метою забезпечення виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем виконано рішення Галицького районного суду м.Львова від 20.02.2014 року в повному обсязі, що підтверджується платіжними квитанціями (а.с.17-20), та не заперечується позивачем по справі.

Постановою державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Левко Л.Р. від 16.10.2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2390/11, виданого 19.03.2014 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 270 410,00 гривень, закрито в зв'язку з повним виконанням рішення суду.

Як на докази в підтвердження позовних вимог позивач покликається на ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення Галицького районного суду м.Львова, однак суд не приймає такі докази до уваги, як належні та допустимі з наступних підстав.

Судом в процесі судового розгляду сторонам було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій.

Сторона позивача скористалась своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування ухилення відповідача від виконання рішення суду не надала.

Крім того, судом в процесі розгляду справи таких доказів не здобуто. Більше того, суд враховує й те, що заборгованість по виконавчому листі№2-2390/11 відповідачем ОСОБА_3 погашено.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Виходячи з норм вищевказаних статей, доведення позову є процесуальним обов'язком позивача.

Враховуючи вищевикладене, позивачем у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався, як на підставу своїх вимог.

Таким чином, суд вважає недоцільним застосування статті 625 ЦК України в даному випадку, вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,57,60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. 625 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, та трьох процентів річних - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М.Городецька