Справа № 175/956/15-ц
Провадження № 2/175/395/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 квітня 2015 року смт. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ювілейне Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3. Згідно уточненої позовної заяви в редакції від 09 квітня 2015 року, позивач просив звернути стягнення на предмет застави, а саме: житловий будинок літ. А, загальною площею 125,1 кв.м., житловою площею 54,5 кв.м., разом з господарськими будівлями, та земельну ділянку, загальною площею 0,1696 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в розмірі 0,10 га. та для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,0696 га, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Першотравнева, 15, а також скасувати попередню реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_3 на дане нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики із заставним забезпеченням. Відповідно до умов даного договору позивач надав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 20000,00 доларів США зі строком повернення до 30 березня 2013 року. У цей же день, з метою належного виконання зобовязання між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір застави майна (іпотеки), предметом якого було спірне нерухоме майно. Кошти були передані позивачем відповідачу в день підписання договору позики із заставним забезпеченням, проте в передбачений в договорі позики строк відповідач отримані кошти не повернула. У звязку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про дату та час судових засідань, призначених на 01 квітня 2015 року та 15 квітня 2014 року, була повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями (а.с. 18, 42). Про причини неявки суду не повідомила.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Розгляд справи проводиться в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що 30 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики із заставним забезпеченням (а.с. 7-8).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до п.п. 1,2 вищезазначеного договору, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1, а ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 гроші в сумі 20000,00 доларів США, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 158500,00 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, за яким 1 долар США дорівнює 7,925 гривень. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, що сторони не заперечують та підтверджують своїм підписом на даному договорі.

Згідно ч. 2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк встановлений договором.

У пп. б, в п. 3 договору позики визначено, що остаточний розрахунок щодо повернення суми боргу має бути здійснено не пізніше 30 березня 2013 року в основній валюті даного договору, а саме: в доларах США; виконання зобовязання за договором має бути здійснено готівкою за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається якщо інше не встановлене договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 4 договору позики, з метою забезпечення виконання своїх зобов'язань по поверненню суми позики ОСОБА_3 надала в заставу наступне нерухоме майно:

житловий будинок літ. А, загальною площею 125,1 кв.м., житловою площею 54,5 кв.м., разом з господарським будівлями (сарай літ. В, погріб літ. Г, вимощення літ. І, водопровід літ. ІІ, огорожа № 1, ворота з хвірткою № 2, огорожа з металевою сіткою № 3), розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вул. Першотравнева, 15.

земельна ділянка, загальною площею 0,1696 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в розмірі 0,10 га. та для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,0696 га., розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вул. Першотравнева, 15.

Вищезазначені житловий будинок та земельна ділянка належать відповідачу ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 жовтня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1629, виданого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с. 95), що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 17 листопада 2010 року (а.с. 97).

Згідно умов договору позики від 30 березня 2010 року, договір застави, який встановлює забезпечення, є додатком до даного договору.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Як вбачається з ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 590 ЦК України визначає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3, отримавши від позивача грошові кошти за договором позики, взятих на себе зобовязань не виконала. Доказів, що спростовували б викладені в позовній заяві та підтверджені матеріалами обставини справи, а також доказів повернення грошових коштів за договором позики не надано, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет застави згідно договору позики із заставним забезпеченням від 30 березня 2010 року та договору застави майна від 30 березня 2010 року підлягають задоволенню.

Щодо скасування державної реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно, суд вважає, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не має повноважень самостійно скасовувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Проте, це не позбавляє позивача права звернення до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 понесені при зверненні до суду витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 572, 589, 590, 611, 1046, 1049 ЦК України, Закону України «Про заставу», ст.ст. 10, 57-60, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет застави згідно договору застави, укладеного 30 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме:

житловий будинок літ. А, загальною площею 125,1 кв.м., житловою площею 54,5 кв.м., разом з господарським будівлями (сарай літ. В, погріб літ. Г, вимощення літ. І, водопровід літ. ІІ, огорожа № 1, ворота з хвірткою № 2, огорожа з металевою сіткою № 3), який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вул. Першотравнева, 15;

земельну ділянку, загальною площею 0,1696 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в розмірі 0,10 га. та для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,0696 га., розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вул. Першотравнева, 15.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні) 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М. Шабанов