Справа № 522/7069/15-ц
Провадження № 2/522/5805/15
18 серпня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі Шеян І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Прокуратури Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приватного підприємства «Лимекс-Тур», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання свідоцтва недійсним та витребування майна, -
Прокуратура Приморського району м. Одеси звернулась до ОСОБА_1, Виконавчого комітету Одеської міської ради, ПП «Лимекс-Тур», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, та просить визнати недійсним свідоцтво на право власності від 18 липня 2011 року серії САЕ №419336 на нежитлові приміщення офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, видане на імя ОСОБА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 липня 2011 року укладений між ОСОБА_1 та ПП «Лимекс-Тур» на нежитлове приміщення офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20; витребувати нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20 з незаконного володіння ПП «Лимекс-Тур» на користь Одеської міської ради; виселити ПП «Лимекс-Тур» з нежитлових приміщень офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, та передати приміщення Одеській міській раді; визнати право власності на нежитлові приміщення офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, за Одеською міською радою.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2011 року, що набрало чинності, було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на нежитлові приміщення підвалу, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, витребувано від ОСОБА_1 підвальні приміщення за вищезазначеною адресою, загальною пл. 71, 8 кв. м. на користь Одеської міської ради, виселено ОСОБА_1 з нежитлового приміщення підвалу, що розташоване за вказаною адресою.
Також в позові зазначено, що під час проведення виконавчих дій щодо виселення ОСОБА_1 було встановлено, що 18 липня 2011 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності серії САЕ №419336 на нежитлові приміщення офісу-магазину, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, які після реконструкції мають загальну площу 65, 3 кв. м. Швець О.Ю. здійснила відчуження вказаної реконструйованого обєкту ПП «Лимекс-Тур» на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2011 року.
Тому, позивач вважає, що оскільки свідоцтво про право власності від 18 липня 2011 року було видано ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2007 року, який в подальшому був визнаний недійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2011 року, то таке свідоцтво, як і інші правочини, вчинені на його підставі, слід вважати недійсними.
В судовому засіданні представник прокуратури Приморського району м. Одеси та представник Одеської міської ради підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, та подали заяви про розгляд справи в заочному порядку.
Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду не повідомляли.
Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судовому засіданні вважав позовні вимоги прокуратури Приморського району м. Одеси обґрунтованими.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тобто, враховуючи неявку відповідачів за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представників позивачів про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2011 року, що набрало чинності, було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на нежитлові приміщення підвалу, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, витребувано від ОСОБА_1 підвальні приміщення за вищезазначеною адресою, загальною пл. 71, 8 кв. м. на користь Одеської міської ради, виселено ОСОБА_1 з нежитлового приміщення підвалу, що розташоване за вказаною адресою.
У відповідності до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Згідно ст. 346 ч. 1 п. 3 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Однак, під час проведення виконавчих дій щодо виселення ОСОБА_1 було встановлено, що 18 липня 2011 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності серії САЕ №419336 на нежитлові приміщення офісу-магазину, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, які після реконструкції мають загальну площу 65, 3 кв. м.
Також встановлено, що ОСОБА_1 здійснила відчуження вказаної реконструйованого обєкту ПП «Лимекс-Тур» на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2011 року.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У судовому засіданні доведено, що право власності на нежитлові підвальні приміщення, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2011 року було визнано за Одеською міською радою.
Тому суд вважає, що оскільки свідоцтво про право власності від 18 липня 2011 року було видано ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2007 року, який в подальшому був визнаний недійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2011 року, то таке свідоцтво, як і інші правочини, вчинені на його підставі, слід вважати недійсними.
У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном.
Пунктом 1 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яким встановлено, що правовий статус місцевого самоврядування визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону, то були порушені права та обов'язки Одеської міської ради, як власника спірних нежилих приміщень підвалу. Згідно зі ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, Одеська міська рада володіє, користується і розпоряджається належним їй майном. Статтею 321 зазначеного Кодексу передбачено, що власник не може бути позбавлений своїх прав на майно. Згідно з п. п. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виняткової компетенції органів місцевого самоврядування відносяться правомочності щодо володіння, користування і розпорядження об'єктами комунальної власності, у тому числі питання, пов'язані з визначенням доцільності, порядку й умов надання в оренду об'єктів комунальної власності. Більш того, згідно п. 8 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилученими у територіальних громад та передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади чи відповідного рішення ради чи уповноваженого органу.
Відповідно до п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, при приватизації житлового фонду передаються у комунальну власність міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що спірне приміщення-підвал відноситься до категорії нежилих приміщень, тобто є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси.
У відповідності до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 за № З-рп/99 «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках зазначених законом.
Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва органами прокуратури в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень державних інтересів внаслідок противоправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
Прокурор відповідно до ст. 45 ЦПК України здійснює представництво на будь-якій стадії процесу та може вступити у справу, порушену за позовом інших осіб, на захист інтересів держави. Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Приймаючи до уваги, що нежитлові приміщення офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20 є комунальною власністю, що належить територіальній громаді міста в особі Одеської міської ради, в прокуратури Приморського району м. Одеси є підстави для представництва інтересів держави в суді.
На підставі вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання недійсним свідоцтва на право власності від 18 липня 2011 року серії САЕ №419336 на вказані нежитлові приміщення офісу-магазину, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 липня 2011 року укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Лимекс-Тур» на нежитлове приміщення офісу-магазину, витребування вказаного нерухомого майна з незаконного володіння ПП «Лимекс-Тур» на користь Одеської міської ради, виселення ПП «Лимекс-Тур» з нежитлових приміщень офісу-магазину.
Проте, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо визнання за Одеською міською радою права власності на вищевказане нежитлове приміщення, оскільки дане приміщення перебувало у комунальній власності Одеської міської ради ще до винесення Приморським районним судом м. Одеси рішення від 29 листопада 2011 року. Тому така вимога є зайвою.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідачів підлягає до стягнення солідарно в дохід держави сума судового збору у розмірі 243, 60 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокуратури Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 41, 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 24, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ст.ст. 15, 317, 319, 321, 328, 346, 387ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212, 218, 224-225 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Прокуратури Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приватного підприємства «Лимекс-Тур», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання свідоцтва недійсним та витребування майна, - задовольнити частково.
Визнати недійсним свідоцтво на право власності від 18 липня 2011 року серії САЕ №419336 на нежитлові приміщення офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, видане на імя ОСОБА_1.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 липня 2011 року укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Лимекс-Тур» на нежитлове приміщення офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20.
Витребувати нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20 з незаконного володіння Приватного підприємства «Лимекс-Тур» на користь Одеської міської ради.
Виселити Приватне підприємство «Лимекс-Тур» з нежитлових приміщень офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, та передати приміщення Одеській міській раді.
Рішення суду є підставою для внесення запису щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, вказавши, що нежитлові приміщення офісу-магазину, площею 65, 3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 20, є комунальною власністю Одеської міської ради.

В задоволені решти вимог Прокуратури Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приватного підприємства «Лимекс-Тур» в дохід держави суму судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Ю.Б. Свячена