Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 327/174/15 Головуючий у 1 інстанції: Кущ Т.М.
Провадження № 22ц/778/4816/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І., Кримської О.М.,

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Авангард» на рішення Розівського районного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Авангард» до ОСОБА_2 про визнання права власності на майбутній врожай,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ТОВ «Агрофірма «Авангард» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майбутній врожай.

В обґрунтування позову зазначивши, що 02 червня 2008 року між сторонами укладено договір оренди належної відповідачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №029670 земельної ділянки №74 на схемі розподілу земельних часток (паїв) загальною площею 5,6600 га з кадастровим номером :01:004:0025, яка розташована на території Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком до 31 грудня 2014 року.

У вересні-жовтні 2014 року, тобто до закінчення строку дії договору оренди, позивач, отримавши у липні 2014 року усну згоду власника земельної ділянки - відповідача ОСОБА_2 на продовження дії договору оренди, здійснив передпосівні роботи та посів озимого ячменю за власні кошти.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 лише 07 жовтня 2014 року письмово відмовився продовжувати договірні відносини з ТОВ «Агрофірма «Авангард» та просив повернути належну йому земельну ділянку згідно умов договору оренди вже після здійснення посіву, позивач просив суд визнати за ним право власності на майбутній врожай озимого ячменю, що зростає на належній відповідачеві земельній ділянці з осені 2014 року, вартість якого, згідно розрахунку позивача, складає 36093 грн. 54 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду «Агрофірма «Авангард» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статті 1 Закону України «Про оренду землі» згідно якої оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності та на статті 16, 17, 19 Закону України «Про оренду землі», якими встановлено: порядок укладення договорів оренди землі; умови передачі об'єкта оренди; строк дії договору оренди землі.

Також суд вірно застосував приписи статей 31, 33 Закону України «Про оренду землі» якими визначені підстави припинення та поновлення договору оренди землі і положення статті 52 Закону України «Про землеустрій» відповідно до якої проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, розробляються за заявою землевласників або землекористувачів з метою організації сільськогосподарського виробництва і впорядкування сільськогосподарських угідь у межах землеволодінь та землекористувань для ефективного ведення сільськогосподарського виробництва, раціонального використання та охорони земель, створення сприятливого екологічного середовища і покращання природних ландшафтів.

Відмовивши у задоволенні позову, суд виходив з недоведеності позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Авангард».

Основний доводи апеляційної скарги стосується того, що суд першої інстанції не врахував зміст пункту 3.2 Договору оренди землі в якому вказано, що строк дії договору визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни.

Проте, такий довід апеляційної скарги спростовується наступним.

Судом встановлено, що 02.06.2008 року між ОСОБА_2 (Орендодавець) та ТОВ «Агрофірма «Авангард» (Орендар) було укладено Договір оренди вищевказаної земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 Строк дії Договору оренди вказано в п. 3.1: «Договір укладається терміном до 31.12.2014 року». Договір був зареєстрований у Розівському відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 листопада 2008 року за № 76 (а. с. 5-6).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» при передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою.

В пункті 3.2 Договору оренди, на який посилається апелянт, зазначено: «При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою».

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, розробляються з метою організації сільськогосподарського виробництва і впорядкування сільськогосподарських угідь у межах землеволодінь та землекористувань для ефективного ведення сільськогосподарського виробництва, раціонального використання та охорони земель, створення сприятливого екологічного середовища і покращання природних ландшафтів. Порядок розробки проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання ротації основної сівозміни врегульовані Постановою КМУ України № 164 від 11.02.2010 року «Про затвердження нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах» і Постановою КМУ України № 1134 від 02.11.2011 року « Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь».

В Договорі оренди не вказані періоди ротації основної сівозміни або посилання на проект землеустрою.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо необхідності визначення строку дії договору з урахуванням періоду ротації сівозміни, а саме, відповідних проектів землеустрою - як-то вказано в п. 3.2. Договору або надсилання Орендодавцю письмових повідомлень щодо періоду ротації сівозміни.

За таких обставин судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог з підстав, передбачених пунктом 3.2. Договору оренди від 02.06.2008 року, є вірним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Таким чином, при визначенні строку дії Договору оренди слід керуватися положеннями статей 31, 33 Закону України «Про оренду землі», виходячи зі змісту Договору оренди землі, укладеному сторонами 02.06.2008 року.

Згідно статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

За змістом статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Пунктом 3.3. Договору оренди від 02.06.2008 року передбачено: «У разі якщо Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, за відсутності письмових заперечень Орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням (а. с. 5).

У п. 9.4. Договору оренди вказано, що Орендар зобов'язаний після закінчення строку договору продовжити його або повернути земельну ділянку Орендодавцю в належному стані.

Судом встановлено і визнається сторонами, що до закінчення строку дії Договору оренди, а саме, 07 жовтня 2014 року, а також протягом місяця після закінчення строку дії Договору оренди (в січні 2015 року) ОСОБА_2 звертався до орендаря ТОВ «Агрофірма «Авангард» в особі його керівника ОСОБА_3 з письмовими заявами, в яких повідомляв останнього про свій намір самостійно господарювати на належній йому земельній ділянці та прохав повернути земельну ділянку на умовах, передбачених Договором оренди, у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено (а. с. 11,14).

Частиною 1 статті 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Згідно із пп.11.2.1. п.11.2. Договору оренди його дія припиняється у разі, зокрема, закінчення його терміну. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п.8.1. Договору оренди).

Таким чином, із закінченням строку дії договору оренди відповідач втратив правові підстави для володіння спірною земельною ділянкою та статус землекористувача.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, всупереч умовам Договору оренди та не враховуючи на письмові заперечення ОСОБА_2, ТОВ «Агрофірма «Авангард» після закінчення строку дії Договору оренди будь-яких дій щодо повернення власнику спірної земельної ділянки не вчинило, продовжує нею користуватися без письмової згоди орендодавця ОСОБА_2, в добровільному порядку повертати її не бажає.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення є посилання суду на те, що обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, яка її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що є вірним і висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки та з 01 січня 2015 року правомірно може використовувати належну йому земельну ділянку, оскільки Дія Договору оренди землі від 02.06.2008 року припинена у зв'язку з закінченням строку його дії, а тому припинені всі зобов'язання між сторонами за Договором оренди. За таких обставин позивач втратив статус землекористувача спірної земельної ділянки, а тому не підлягає захисту його право власності на здійснені ним посіви й насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену ним продукцію.

Інший довід апеляційної скарги полягає в тому, що при користуванні земельною ділянкою, зокрема, при засіві озимим ячменем не можливо було визначитися, що саме земельна ділянка ОСОБА_2 була засіяна, оскільки належна відповідачеві земельна ділянка передавалася в оренду в загальному масиві, в ОСОБА_4 визначення меж відсутні дані про передачу межових знаків.

Цей довід апеляційної скарги не знайшов підтвердження при апеляційному розгляді.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 5,6600 га з кадастровим номером :01:004:0025, яка розташована на території Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 029670. Вказаний державний акт видано на підставі рішення Кузнецівської сільської ради народних депутатів від 27 лютого 2001 року №3 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 25 квітня 2001 року за №1.

Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» - оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

02.06.2008 року між ОСОБА_2 (Орендодавець) та ТОВ «Агрофірма «Авангард» (Орендар) було укладено Договір оренди вищевказаної земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 Строк дії Договору оренди вказано в п. 3.1: «Договір укладається терміном до 31.12.2014 року». Договір був зареєстрований у Розівському відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 листопада 2008 року за № 76 (а. с.5-6).

У пункті 1.3. Договору оренди вказано, що земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку. Це підтверджується наступним. 30 травня 2008 року, (до укладення Договору оренди), орендодавець ОСОБА_2 та орендар ТОВ «Агрофірма «Авангард» в особі генерального директора ОСОБА_3 разом із головою Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області та начальником відділу земельних ресурсів у Розівському районі Запорізької області оглянули на місцевості межі земельної ділянки № 74 на схемі розподілу земельних часток (паїв) з кадастровим номером :01:004:0025та встановили, що межі вказаної земельної ділянки визначені між поворотними точками та закріплені межовими знаками встановленого зразка у кількості 5 штук, про що був складений ОСОБА_4 визначення меж земельної ділянки, який був підписаний учасниками огляду та скріплений печаткою, зокрема, ТОВ "Агрофірма "Авангард". Спірних питань стосовно визначення меж земельної ділянки не виникало (а. с. 7-8).

17 листопада 2008 року об'єкт оренди був переданий орендареві, і останній почав ним користуватись, про що був складений ОСОБА_4 прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди землі від 02 червня 2008 року, в якому вказано, що земельна ділянка виділена на місцевості у встановленому законом порядку. ОСОБА_4 прийому-передачі був підписаний сторонами та скріплений печаткою ТОВ "Агрофірма "Авангард" (а. с. 8 на звороті).

При апеляційному розгляді справи представник відповідача подав усне клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з кримінального провадження № 0000500 та додатки до нього, з яких вбачається, що до Кубишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області звернувся ОСОБА_2 з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, оскільки 19.07.2015 року урожай на земельних ділянках, які належать ОСОБА_5, був скошений працівниками ТОВ «Агрофірма «Авангард».

Згідно статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 212 ЦПК України надані сторонами письмові докази та пояснення свідків, суд першої інстанції дійшов висновку, що в позові слід відмовити за недоведеністю, оскільки орендодавець своєчасно письмово попередив орендаря про відмову у продовженні дії договору оренди землі, тобто, позивач самовільно засіяв ячмінь на земельній ділянці, яку повинен був повернути орендодавцю. Також суд вважав, що є недоведеним посилання позивача на врахування строків дії договору за змістом п. 3.2 Договору, оскільки позивачем не надано доказів щодо необхідності урахування періоду ротації основної сівозміни, а саме, відсутні відповідні проекти землеустрою - як-то вказано в п. 3.2. Договору.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, належним чином оціненим доказам, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображують позицію позивача, висловлену в ході розгляду справи і полягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Авангард» відхилити.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 03 липня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: