Справа №589/92/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Прачук О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1142/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання- Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Управління Пенсійного фонду України у м. Шостка та Шосткінському районі Сумської області на рішення Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Шостка та Шосткінському районі Сумської області, Державної казначейської служби України, третя особа Шосткінське управління Державної казначейської служби України Сумської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до УПФ України в м. Шостка та Шосткінському районі Сумської області ( далі УПФУ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13.07.2012 року він звертався до УПФУ з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, але отримав рішення про відмову, яке він оскаржив до суду. Постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28.02.2013 року дане рішення УПФУ було визнано протиправним та скасовано і зобов'язано УПФУ зарахувати до його пільгового стажу період роботи з 01.08.1977 р. по 30.08.1978 р на посаді складача вагонів та призначити йому пенсію за вислугу років з дня звернення. Постановою ВАСУ від 21.08.2014 року було підтверджено право позивача на пенсію за вислугу років. Внаслідок дій відповідача, які виразились у прийнятті протиправного рішення про відмову у призначенні пенсії було порушено право позивача на соціальний захист та у зв'язку з чим завдано моральної шкоду, що виразилась у порушенні його життєвих планів, оскільки він повинен був не зважаючи на стан здоров'я продовжувати працювати, одночасно протягом трьох років доводити своє право на пенсію у судових інстанціях, переніс у зв'язку з цим душевні страждання, що в подальшому виразилось у тяжкому захворюванні інфаркті. Тому посилаючись на вимоги ст.. 56 Конституції України, ст..ст. 22, 23, 625, 1173 ЦК України позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 30000 грн., а також відшкодувати йому матеріальні збитки, завдані несвоєчасним призначенням пенсії за вислугу років, несвоєчасним призначенням та виплатою пенсії відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у загальній сумі 25 819,06 грн.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.03.2015 року залучено до справи в якості співвідповідача Державну казначейську службу України ( а.с. 58)

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2015 року залучено до справи в якості третьої особи Шосткінське управління Державної казначейської служби України Сумської області ( а.с. 50)

Рішенням Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди були задоволені частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 3000 гривень у відшкодування моральної шкоди. В задоволенні інших вимог було відмовлено ( а.с. 75-79)

Ухвалою Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 17.04.2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Шостка та Шосткінському районі Сумської області, Державної казначейської служби України, третя особа Шосткінське управління Державної казначейської служби України Сумської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди в частині вимог про стягнення 6828 грн. 77 коп . майнової шкоди, завданої несвоєчасним призначенням і несплатою пенсії відповідно до Закону України « Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України. ( а.с. 71-73)

Не погодившись з таким рішенням суду , позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити та задовольнити його вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення майнової шкоди не врахував вимог ст.. 22, 1173 ЦК України, якими передбачено відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень. Він довів у судовому засіданні що йому спричинена майнова шкода внаслідок незаконних рішень ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років, незаконність рішень встановлена судовими рішеннями у адміністративних справах, які набули чинності, він тривалий час не отримував пенсії та належних доплат до пенсії , які б були нараховані при своєчасному призначенні йому пенсії, надав суду розрахунок сум збитків з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних , тому вважає, що підстав для закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення майнової шкоди, завданої несвоєчасним призначенням і несплатою пенсії відповідно до Закону України « Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», а також відмови у стягненні майнової шкоди з урахуванням інфляції у суду не було. Також він не погоджується з визначеним судом розміром грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 3000 грн., вважає, що сума занижена и є такою що не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Не погодившись з рішенням суду відповідач Управління Пенсійного фонду України у м. Шостка та Шосткінському районі Сумської області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення , яким у задоволенні вимог ОСОБА_3 відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд не врахував тих обставин, що жодним нормативним актом з пенсійного забезпечення не передбачено відшкодування моральної шкоди УПФ, а також вважає, що позивачем не доведено наявності цієї шкоди .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що вину УПФ України у м. Шостка та Шосткінському районі Сумської області щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за вислугу років встановлено судовими рішеннями у порядку адміністративного судочинства, які набрали законної сили. Встановивши що відповідачем при прийнятті незаконного рішення про відмову у призначенні пенсії були порушені конституційні права позивача на соціальний захист, суд керуючись вимогами ст.. 56 Конституції України, ст..ст. 23, 1173 ЦК України дійшов до висновку що позивач у зв'язку з порушенням його прав зазнав душевних страждань, а тому враховуючи глибину перенесених страждань, принципи розумності і справедливості, дійшов до висновку, що достатньою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди буде 3000 грн. і цю суму стягнув на його користь за рахунок держави.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2012 року ОСОБА_3 звернувся в управління Пенсійного фонду України в м. Шостка та Шосткінському районі Сумської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, проте рішенням УПФ № 58 від 12.10.2012 року йому було відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. ( справа №2-а/589/41/13 а.с. 29)

Постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28.02.2013 року було визнано протиправним та скасовано рішення УПФ України в м. Шостці та Шосткинському районі № 58 від 12.10.2012 року та зобов'язано УПФУ зарахувати позивачу до пільгового стажу період роботи з 01.08.1977 р. по 30.08.1978 р на посаді складача вагонів та призначити йому пенсію за вислугу років з дня звернення. ( справа №2-а/589/41/13 а.с. 36-37)

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21 серпня 2014 року абзац 3 резолютивної частини постанови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28.02.2013 року було викладено в наступній редакції, а саме «Зобов'язано УПФ України в м. Шостці та Шосткинському районі Сумської області зарахувати ОСОБА_3 до пільгового стажу період роботи з 01.08.1977 р. по 30.08. 1978 р на посаді помічника складача вагонів». В іншій частині постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28.02.2013 року залишено без змін. ( справа №2-а/589/41/13 а.с. 95-98)

Після набрання постановою законної сили 29.09.2014 року ОСОБА_3 була призначена пенсія за вислугою років з 13.07.2012 року. Сума пенсії за період з 13.07.2012 року по 31.10.2014 року склала 64051,44 грн. та була виплачена позивачеві у жовтні 2014 року.

Позивач вважає, що несвоєчасним призначенням пенсії за вислугу років в період з в період часу з 13 лютого по 3 вересня 2013 року йому заподіяно моральну та матеріальну шкоду.

Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дію чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

До суб'єктів відповідальності за цією нормою та нормами ст.ст.1173 ЦК України належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів ВР, Президента, Кабінету Міністрів, Верховної ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади та управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції, Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", їх виконавчі органи .

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, учинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже обов'язковими підставами для відшкодування майнової шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а для відшкодування моральної шкоди ще й вина органу державної влади в її заподіянні.

Відмова управління Пенсійного фонду України в м. Шостка та Шосткінському районі Сумської області № 58 від 12.10.2012 року щодо призначення пенсії ОСОБА_3 за вислугою років визнана протиправною постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28.02.2013 року , а тому ця обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановивши характер спірних правовідносин, обставини справи та надавши їм належну правову оцінку дійшов до вірного висновку, що позивачу внаслідок незаконного рішення органу УПФУ про відмову у призначенні пенсії було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок держави відповідно до ст.. 1173 ЦК України, оскільки останній представляє собою орган державної влади.

Розмір моральної шкоди, який визначений судом у сумі 3000 грн. з урахуванням характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, які зазнав позивач, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на думку колегії суддів є правильним, а тому доводи апелянта ОСОБА_3 у цій частині колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони є такими ж самими, як і обставини на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог, які були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм була дана належна оцінка, інших доводів апеляційної скарги або нових обставин, що підлягають встановленню, апелянт не навів і ці доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 про те, що суд необґрунтовано стягнув на його користь кошти саме через Державну казначейську службу, залишивши поза увагою ті обставини, що орган УПФУ є самостійною юридичною особою, має поточні рахунки в банках і також є розпорядником коштів і повинен самостійно відшкодувати завдану шкоду, з наступних підстав. .

Так, статтею 43 Бюджетного кодексу України визначено, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України.

Відповідно до п.п. 5 п.4 "Положення про Державну казначейську службу України", затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 Державна казначейська служба України (Казначейство України), зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України, пунктом 9 Розділу VI. Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, пунктом 35 "Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року N845 передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (тобто Державна казначейська служба України), здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду для відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень,

Крім того, гарантії держави щодо виконання судових рішень та особливості їх виконання встановлено Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", відповідно до норм якого держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган.

Згідно із ст. 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, колегія судів вважає, що орган Державного казначейства правильно залучено судом до участі у справі про відшкодування шкоди за рахунок державного бюджету і суд першої інстанції правильно стягнув з державного бюджету через Державну казначейську службу на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями УПФУ в м. Шостка та Шосткінському районі.

Доводи апеляційної скарги відповідача УПФУ про недоведеність вини відповідача у завданні моральної шкоди не відповідають дійсності, адже судовими рішеннями у порядку адміністративного судочинства, які набрали законної сили, встановлено факти неправомірних дій УПФ України в м. Шостка та Шосткінському районі щодо відмови у призначенні пенсії позивачеві.

Доводи апеляційної скарги УПФУ в частині того, що суд першої інстанції не прийняв до уваги тих обставин, що жодним нормативним актом з пенсійного забезпечення не передбачено відшкодування моральної шкоди , колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин щодо стягнення моральної шкоди положення ст.. 56 Конституції України, ст.. 23, 1167, 1173 ЦК України і такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 11.09.2013 року у справі №6-48 цс-13 , яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, а саме стягнення з УПФУ в м. Шостка та Шосткінському районі сум інфляційних нарахувань на пенсію за вислугу років у сумі 7 113,05 грн. та 5048,47 грн. 3% річних згідно ст.. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з відсутності прострочення виплат відповідачем, оскільки зобов'язання відповідача по призначенню та виплаті пенсії позивачу виникло у серпні 2014 року з дня набрання законної сили постановою Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 28.02.2013 року.

Про те, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з наступних підстав.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України , яка є правовою підставою позовних вимог у частині стягнення майнової шкоди та на яку посилався позивач, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного, стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду і не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення компенсаційних виплат за несвоєчасно призначену пенсію за вислугою років є необґрунтованими. По своїй природі заявлена у позові грошова сума до стягнення не відноситься до реальної шкоди, бо ці суми не були нараховані на момент звернення позивача із позовом до суду, не є тими фактичними витратами (шкодою) або прямим збитком, які вже поніс або мусить зробити позивач для відновлення свого порушеного права, не відноситься до упущеної вигоди в розумінні п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», на яку посилався позивач, а також представник позивача у засіданні суду апеляційної інстанції обґрунтовуючи позовні вимоги, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001р. також передбачено, що компенсація проводиться у разі затримки на один і більше місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

А отже, враховуючи , що доходів на які посилається позивач нараховано не було, то й підстав для виплати компенсації у зв'язку з затримкою їх виплати , посилаючись на вказані нормативні акти не вбачається , а на інші правові норми позивач в позові не послався.

Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення майнової шкоди на підставі ст.ст. 22, 625 ЦК України, висновок суду про відмову у задоволенні цих позовних вимог з підстав відсутності прострочення виплат відповідачем є невірним, але це не призвело до неправильного вирішення справи, тому в частині обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позову щодо стягнення майнової шкоди рішення підлягає зміні.

Таким чином, апеляційні скарги позивача та відповідача УПФУ підлягають частковому задоволенню, а рішення в зазначеній частині зміні.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів ,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України у м. Шостка та Шосткінському районі Сумської області, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2015 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди.

В іншій частині рішення Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2015 року щодо стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -