Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/5958/13-ц Головуючий у 1-й інст. Хавронюк О. Л.
Категорія 27 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно, виселення за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013р. Банк звернувся з позовом. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу АДРЕСА_1, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у будинку. Зазначав, що 14.02.2007р. ОСОБА_1 отримав 16800 дол. США кредиту зі сплатою 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, кінцевим терміном повернення 13.02.2017р. На забезпечення виконання зобов'язань сторони 14.02.2007р. уклали договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано нерухоме майно спірну квартиру. В порушення умов договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, заборгованість за кредитним договором станом на 6.08.2013р. становить 35129,69 доларів США.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що при укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними як обовязкові умови договору. Матеріали справи не містять належних доказів того, що іншого житла сімя немає.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 14.02.2007р. ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 16800 дол.США зі сплатою 11,04% на рік за користування кредитом на залишок заборгованості, кінцевим терміном повернення 13.02.2017р. На забезпечення виконання зобов'язань сторони 14.02.2007р. уклали договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано нерухоме майно квартиру №17(14) по вул. К.Лібкнехта, 80 у м.Бердичеві. (а.с.13-18).

П.43 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК, ст.ст. 39-40 Закону «Про іпотеку» виселення мешканців із жилого будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення.

Відповідно до Закону України „Про іпотеку", ст.575 ЦК, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов'язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Питання про визначення дійсності правочину пов'язується з моментом його вчинення відповідно до ст.ст.205-210 ЦК. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК). Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а, отже, іпотека не може існувати самостійно без зобов'язання. Недійсність договору, забезпеченого іпотекою, тягне й недійсність іпотеки.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Як видно із довідки ПП «Житлоремекс-2» №527-1 від 13.12.13р. під час укладання іпотечного договору у спірній квартирі було зареєстровано 3 неповнолітніх дітей відповідачів.

Відповідно до п.44 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.32 ЦК, ст.177 СК і ст.17 Закону України від 26 квітня 2001р. №2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мали діти право власності на предмет іпотеки або право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки та чи був дозвіл органу опіки та піклування на укладення спірного договору щодо указаного майна.

Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, станом на 6.08.2013р. заборгованість за кредитним договором становить 35129,69дол.США : 14622,68дол.США - заборгованість за кредитом; 9128,09 дол.США - по % за користування кредитом; 11378,92дол.США - по пені (а.с.6-8).

Банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2. Проте, відповідачами передано в іпотеку квартиру 17(14) по вул.. К.Лібкнехта, 80А у м. Бердичеві (а.с.120,121). Суд першої інстанції розяснював Банку право на зміну предмету позову. Суд з власної ініціативи не наділений повноваженнями на зміну предмету позову.

За таких обставин, коли вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, вказаний Банком, є відмінним від іпотечного майна, зазначеного в договорі, суд обґрунтовано відмовив у позові.

Крім того, 7 червня 2014р. набув чинності Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п.1 ст.1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Суд першої інстанції правильно визнав, що предметом позову є майно, яке підпадає під дію мораторію, доказів того, що відповідачі мають інше житло, у справі немає. Вимоги про виселення є похідними від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому також задоволенню не підлягають.

Підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: