Номер провадження: 22-ц/785/3281/15
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційні скарги Одеської міської ради та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернусь до Київського районного суду м. Одеси з названим позовом, який в подальшому уточнила та просила суд винести рішення, яким визнати її спадкоємицею за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_4, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32,1 кв.м., житловою - 17,2 кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4.

В свою чергу в червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з зустрічним позовом, в якому просила суд винести рішення, яким визнати її спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено.

Визнано ОСОБА_3 спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32,1 кв.м., у тому числі житловою площею - 17,2 кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності - відмовлено.

Не погоджуюсь з вказаним рішенням суду, Одеська міська рада подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вищевказане рішення, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_6 - відмовити. Рішення в частині відмови в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності - залишити без змін.

В свою чергу, ОСОБА_2 не погоджуючись з вказаним рішенням, також подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та винести нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги в повному обсязі..

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Одеської міської ради підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам в повному обсязі з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були стосунки, які свідчать про спільне проживання, спільний побут понад п'ятирічний термін.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, який суперечить обставинам справи та не ґрунтується на законі.

Так, відповідно ст.. 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися з моменту відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до роз'яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Отже, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Під час судового розгляду справи в апеляційному суді, позивачкою ОСОБА_3 особисто було підтверджено той факт, що вона не проживала постійно з спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1, так як має власну родину, яка складається з чоловіка та дітей. Періодично ОСОБА_3 перебувала в квартирі ОСОБА_4, однак проживати там було неможливо, оскільки були відсутні належні умови для проживання.

Жоден з допитаних по справі свідків не підтвердили факту постійного проживання ОСОБА_3 у квартирі померлої ОСОБА_4, ними лише було підтверджено факт періодичного її там перебування з метою надання допомоги у вигляді придбання ліків, продуктів тощо.

Як на доказ проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з померлою ОСОБА_4, суд послався на квитанції про сплату комунальних послуг( а.с.198-201), вказавши при цьому, що вони видані на ім'я ОСОБА_3 Таке твердження суду є хибним, оскільки всі квитанції, копії яких знаходяться в матеріалах справи, видані на ім'я ОСОБА_4

Копії поштового конверту зі штемпелем за 2009 рік та укладений договір поставки від 19.06.2010 року металопластикових вікон ( які так і не були встановлені до смерті ОСОБА_4 ) жодним чином не підтверджують факту проживання позивача з померлою ОСОБА_4 ( яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року) понад п'ять років.

Отже, встановлення судом першої інстанції лише факту періодичного перебування ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 у квартирі померлої ОСОБА_4 з метою надання допомоги, інколи купування ліків та продуктів, запрошення з метою відпочинку ОСОБА_4, на дачу та намір встановлення метало пластикових вікон у квартирі спадкодавця, не може свідчити про факт проживання позивачки ОСОБА_3 однієї сім'ю з ОСОБА_4 понад п'ять років, ведення спільного побуту, розподілення взаємних прав та обов'язків упродовж п'ятирічного терміну, отже не зумовлює настання юридичних наслідків, передбачених ст. 1264 ЦК України.

При цьому, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання її спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки надані останньою договір-замовлення на організацію та проведення поховання, укладений ОСОБА_2 є актом доброї волі стосовно померлої та жодним чином не являється доказом в розумінні ст..ст. 57-59 ЦПК України, підтверджуючим факт їх спільного проживання з померлою протягом п'яти років, ведення спільного побуту, розподілення взаємних прав та обов'язків упродовж п'ятирічного терміну, оскільки ОСОБА_2 на протязі п'яти років до смерті спадкодавця проживала в сусідній з померлою ОСОБА_4, квартирі, як і ОСОБА_3 винаймаючи житло, вийшла за цей час заміж та народила трьох дітей, що виключає можливість її проживання з померлою в одній однокімнатній квартирі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є аналогічними її позовним вимогам, тому висновків суду не спростовують.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

При вказаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 212 ЦПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження наявних у справі доказів, що відповідно, призвело до неправильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_3, у зв'язку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - задоволити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.О. Погорєлова

І.П. Сидоренко