№ 336/3460/15-ц
пр. № 2/336/1950/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Жупанової І.Б. при секретарі Брагіній І.В., з участю представника позивача за довіреністю ОСОБА_1, представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування службовим житловим приміщенням,,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому пояснив, що зазначена квартира включена до числа службових Запорізького гарнізону Збройних сил України та перебуває на обліку в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Запоріжжя як службове житло.

Дану квартиру було надано у користування ОСОБА_3 та членам його сімї.

26.01.2015 року було здійснено перевірку стану обліку та використання житлової площі, закріпленої за Запорізьким гарнізоном, в ході якої було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1, ніхто не проживає. Також було встановлено, що наказом військового прокурора Запорізького гарнізону № 37 від 05 березня 2011 року полковника юстиції ОСОБА_3 звільнено з посади військового прокурора та направлено для подальшого проходження військової служби до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону. Крім того, в ході документальної перевірки було зясовано, що за час проходження військової служби у прокуратурі Криворізького гарнізону полковник ОСОБА_3 забезпечувався постійним житлом від Міністерства Оборони України, а саме трикімнатною квартирою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Погрібняка, 27/77, яка не була здана, тобто залишилась у користуванні відповідача.

Позивач, посилаючись на п. 2.18 Інструкції про Порядок забезпечення та надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МОУ № 577 від 06.10.2006 року, просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування службовим приміщенням - квартирою № 15 по вул. Криворізькій в м. Запоріжжя.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, як на підставу своїх вимог про визнання особи такою, що втратила право користування службовим житлом, посилався на ст. 118, 119 ЖК України та зазначив, що порядок забезпечення та надання військовослужбовцям ЗСУ та членам їх сімей житлових приміщень визначено Інструкцією, затвердженої Наказом МОУ № 577 від 06.10.2006 року, зокрема п. 2, відповідно до якого службове житло надається на час виконання військовослужбовцями обовязків служби.

Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом у відповідності до вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

У судовому засіданні представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, зазначила, що жодного підтвердження того факту, що в квартирі відповідач не мешкає та оплату комунальних та інших послуг не здійснює, тобто не користується житлом, не надано. Пояснила, що ОСОБА_3 був забезпечений постійним житлом (не службовою житловою площею) по лінії Міністерства Оборони в м. Кривий Ріг. Таким чином, на час проходження служби в військовій прокуратурі Запорізького гарнізону, він вже скористався правом на отримання постійного житла, але, оскільки в м. Запоріжжя у нього жилого приміщення не було, він також і скористався своїм правом на отримання службового жилого приміщення. При цьому здавати постійне житло він не був зобовязаний, але права на постановлення його на облік осіб, які мають право на отримання постійного жилого приміщення, він вже не мав. На такому обліку ОСОБА_3 після отримання постійного житла вже не перебував. Крім того зазначила, що оскільки з м. Запоріжжя до м. Дніпропетровська ОСОБА_3 має можливість щодня прибувати до нового місця служби, його сімя має право продовжувати проживати у службовій квартирі, яка перебуває під відомчістю КЕВ м. Запоріжжя та не зобовязаний її звільняти. Згідно довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська від 24.07.2015 р., ОСОБА_3 за період служби у військовій прокуратурі Дніпропетровського гарнізону в м. Дніпропетровську з 05.03.2011 року по 24.07.2015 року на квартирному обліку не знаходився, житловою площею по лінії МО України не забезпечувався, довідку з КЕЧ про здачу житлової площі з попереднього місця служби не надавав. Тобто, фактично відповідач продовжує проживати в службовій квартирі в м. Запоріжжя, в м. Дніпропетровську службовим житлом не забезпечувався, отже, подвійне надання службового житла по лінії МО України, відсутнє, тож і вимога про визнання його таким, що втратив право проживання в службовій квартирі в м. Запоріжжя, безпідставна. Крім того, заявляючи свої позовні вимоги, позивач посилається на Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затверджену наказом МОУ № 577 від 06.10.2006 року, яку було скасовано Наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 р. № 737, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 р. за N 24/20337.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Предметом позову позивач обрав право користування службовим жилим приміщенням, яке, на думку позивача відповідач втратив в зв'язку з переведенням на роботу в іншу місцевість, правовою ппідставою для задоволення таких вимог позивач вважає ст. ст. 118, 119 ЖК України, якими визначено поняття службового жилого приміщення та категорії осіб, яким таке приміщення може бути надане, а також Інструкції № 577, вимагаючої звільнити службові житлові приміщення особами в зв'язку з переїздом в іншу місцевість.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, а предметом спору розпоряджається особа, яка бере участь в справі на свій розсуд.

До початку слухання справи позивачем заявлено про підтримку позховних вимог саме з заявлених в позові підстав і саме стосовно заявленого предмету.

Користування службовими жилими приміщеннями врегламенитовано главою 3 Житлового кодексу України, яке відбувається за правилами про договір найму жилого приміщення, відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК України.

Порядок визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про що просить суд позивач, регулюється нормами ст. ст. 72, 107 ЖК України, якими визначені і підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в тому числі і службовим.

Отже предметом доказування позову про визнання особи такою. що втратила право користування жилим приміщенням є або його відсутьність в ньому 9непроживання) понад шістимісячний строк без поважгих причин (ст. 72 ЖК україни), або переїзд на інше постійне місце проживання (ст. 107 ЖК України).

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зазначаючи про те, що в квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживає, позивач посилається на акт перевірки стану обліку та використання жилої площі Запорізького гарнізону від 26.01.2015 року, згідно якого в ході здійснення перевірки було виявлено наступне: квартира АДРЕСА_3 була надана військовослужбовцю запасу ОСОБА_3, який був переведений до іншого гарнізону КЕВ м. Запоріжжя, проте з даного акту не вбачається того факту, що в квартирі ніхто не мешкає понад встановлені строки, інших доказів на підтвердження наявності підстав для втрати права користування жилим приміщенням, що передбачені законом, представником позивача суду надано не було, як не визначився позивач на пропозицію суду і з підставами позову, помилково вважаючи що сам факт переведення особи на роботу в м. Дніпропетровськ є підставою для визгнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Посилання позивача на Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затверджену наказом МОУ № 577 від 06.10.2006 року, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 737 від 30.11.2011 року, є безпідставним.

Відповідно до вимог п. 3.11, 3.15 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом МОУ № 737 від 30.11.2011 року службове жиле приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку та без урахування пільг, передбачених під час забезпечення громадян житлом. У разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт (гарнізон) за рішенням Міністра оборони України членам сімї такого військовослужбовця дозволяється подальше проживання у цьому службовому житлі, якщо його місце розташування дозволяє щоденно прибувати військовослужбовцю до нового місця служби. Одночасно військовослужбовця може бути зараховано на квартирний облік за новим місцем служби (у разі його звернення).

Згідно пояснень представника відповідача на обліку щодо отримання права на отримання постійного житлового приміщення ОСОБА_3 після отримання постійного житла вже не перебував, та згідно довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська від 24.07.2015 р., ОСОБА_3 за період служби у військовій прокуратурі Дніпропетровського гарнізону в м. Дніпропетровську з 05.03.2011 року по 24.07.2015 року на квартирному обліку не знаходився, житловою площею по лінії МО України не забезпечувався, довідку з КЕЧ про здачу житлової площі з попереднього місця служби не надавав, вважає що відповідач має можливість прибувати до нового місця служб з м. Запоріжжя до м. Дніпропетровська, що він і робить, а факт його відсутності в службовій квартирі позивачем не доведений, як не доведений і факт того, що квартира звільнена відповідачем.

Вищезазначене представником позивача спростовано не було.

Згідно наказу військового прокурора Запорізького гарнізону № 37 від 05 березня 2011 року полковника юстиції ОСОБА_3 звільнено з посади військового прокурора та направлено для подальшого проходження військової служби до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону (а.с. 6).

Однак, ОСОБА_3 не припиняв трудових відносин з установою, в зв'язку зі службою в структурному підрозділі якої йому надавалось службове жиле приміщення, а лише був виключений зі списків особового складу та направлений для подальшого проходження військової служби до прокуратури іншого гарнізону.

Таким чином, позивачем суду не наведено законних підстав та належних і допустимих доказів для визнання відповідача таким, що втратив право користування службовим житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10, 59-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: