РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 року Першотравневий районний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Топузової Н.М..

при секретарі Орчелота І.С.

розглянувши у судовому засіданні в смт. Мангуш цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів по розписці,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом із наступних підстав :

У травні-червні 2011 року ,ОСОБА_2 взяв у позивачки в борг ,за розпискою ,і зобов'язався повернути гроші 01 червня 2012 року.

Протягом 2011-2012 року ,ОСОБА_2 ,кілька разів призначав зустрічі, нібито для повернення боргу, на яких не був і відключав телефон. З 2013 року, ОСОБА_2 ховається, номер телефону не дає. Зв'язок підтримує з його матір'ю ОСОБА_3, в будинку якої він прописаний і проживає.

Свою заборгованість відповідач визнає. На спільній зустрічі за участю його матері ОСОБА_4, сестри ОСОБА_5 і її матері ОСОБА_6 ,влітку 2012 року ,спокійно визнав свій борг позивачці у розмірі двадцяти двох тисяч доларів (розписка відображає не всю суму, так як брав у борг додатково після написання розписки) і зобов'язався повернути.

На момент подачі заяви,згідно з курсом НБУ України (1 долар США - 22,11 грн (5600 доларів = 123816 грн) , 1 євро - 23,44 , 10 рублів - 4,49 ) сума боргу, зазначена в розписці, що становить (5600 доларів*22,11 = 123816 грн, 2500 євро *23,44 = 58600, 200000 російських рублів*0,449 = 89800 грн) двісті сімдесят дві тисячі двісті шістнадцять гривень.

Сума боргу усної домовленості (був додатковий позику і вся сума була переведена в долари у зв'язку з побоюваннями з приводу падіння курсу рубля і євро) двадцять дві тисячі доларів склала (22000*22,11= 486420) чотириста вісімдесят шість чотириста двадцять гривень.

У зв'язку з тим, що відповідач не бажає повертати борг мирним шляхом,позивачка змушена звернутися до суду.

Сума боргу відкладалася кілька років на купівлю житла, якого вона не має, в зв'язку з чим, знімала квартиру останні роки з вини відповідача витрачаючи на житло додаткові кошти. Крім того, дана ситуація послужила великими втратами здоров'я на фізичному і психологічному рівнях, у зв'язку з чим була втрачена робота.

Згідно ч. З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 того ж Кодексу.

Відповідно до ч. І ст. 1046 ЦК України ,за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів встановлений законом мінімальний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли кредитор є юридична особа -незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України ,допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який засвідчує передачу йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно з ч. 4 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, яка була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України ,зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як випливає зі ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 і 2 ч. ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання

Даною бездіяльністю відповідача, позивачка на даний момент знаходиться в тяжкому матеріальному положенні. Кошти на даний момент необхідні для проживання та забезпечення її сім'ї. Виходячи з цього, це призвело до її моральних переживань, що дало відклик на її сім'ї. Таким чином , вона не може в повному обсязі забезпечувати свою сім'ю гідним рівнем життя, та власним житлом. Виходячи з цього, це призвело до морального страждання її сім'ї та скрутного матеріального положення. Виходячи з цього, вона змушена стягнути з відповідача в розмірі 20000(двадцяти тисяч гривен) морального відшкодування за завдану бездіяльність відповідача.

Згідно з ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки вина є підставою для відшкодування, інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних , психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, позивачка вимушена звернутися до суду,та просить суд : стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму боргу в розмірі 22000 доларів США, що становить за курсом НБУ 486 420 грн (чотириста вісімдесят шість тисяч чотириста двадцять гривень) та стягнути з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) гривен.

У судове засідання позивачка не з*явилася,надала заяву про підтримку позову та розгляд справи за її відсутності та про заочний розгляд справи.

Справу вирішено розглянути за відсутності позивачки.

Відповідач не з*явився у судове засідання,про слухання справи був повідомлений належним чином , але відповідач суд не повідомив про причини неявки у судове засідання.

Згідно довідки , Мелекінської сільської ради, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судова повістка з повідомленням та копіями відповідних документів , була надіслана відповідачу за місцем його реєстрації та повернулася з позначкою «за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до ст.. 74 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки разом із розпискою ,разом з копіями відповідних документів надсилається фізичним особам ,які не мають статус підприємців,- за адресою їх місця проживання чи перебування,зареєстрованою у встановленому законом порядку.У разі відсутності осіб,які брали участь у справі за такою адресою,вважається ,що судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ст.. 224 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вирішив розглянути дану справу заочно-за відсутністю відповіда,позивач проти заочного розгляду не заперечує.

Справа розглядається у письмовому провадженні.

На підтвердження своїх позовних вимог, позивачкою надані докази : розписка/а.с. 5/.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України,доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.. 58 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом було встановлено,що 12 липня 2011 року, згідно розписки від 12 липня 2011 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1, у борг : двісті тисяч російських рублів, п*ять тисяч шістсот доларів США, дві тисячі п*ятьсот євро та зобов*язався повернути борг у повному обсязі 01 червня 2012 року./а.с.5/.Суму боргу відповідач не повернув . Нацбанком України, 28 травня 2015 року,на час звернення до суду, офіційні курси валют були наступні: 100 долларов 2104,1285 гривен; 100 евро 2285,7148 гривен; 10 российских рублей 4,1243 гривен/офіційний сайт/.Таким чином, заборгованість за розпискою складає : 5600 дол.США : 100=56Х2104,1285=117 831,19 грив.; 2500Євро:100=25Х2285,7148=57 142,87грив; 200 000 рос.руб.:100=20 000Х4,1243=82 486 грив.Разом заборгованість складає у гривні- 257 460 гривень 06 копійок

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України ,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст..1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або

законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими

ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст..1050 ЦК України,якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому

відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ст.. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у

разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України,боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 23 ЦК України:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України:

1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Позивачкою не доведено перед судом належними та допустимими доказами,що відповідач взяв у борг саме 22 000доларів США,так як ,згідно розписки у борг взяті наступні суми : двісті тисяч російських рублів, п*ять тисяч шістсот доларів США, дві тисячі п*ятьсот євро.Тому ,в перерахунку на гривню,по офіційному курсу,борг , на час звернення до суду складає 257 460 грив.06коп.,які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.Що стосується стягнення моральної шкоди,то законом не передбачено стягнення моральної шкоди по договору позики,так як законом передбачено ,у разі несвоєчасного повернення заборгованості,нарахування та стягнення процентів та індексу інфляції за весь час прострочення.

Суд,з рахуванням доводів, зазначених в позовній заяві, з урахуванням у сукупності належних та допустимих доказів,приходить до висновку,що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню,а саме з відповідача на користь позивача треба стягнути заборгованість за розпискою у розмірі 257 460 грив.06коп. В задоволені інших позовних вимог треба відмовити.

З позивача та відповідача підлягає стягненню судовий збір,відповідно по позовних вимог та задоволення позовних вимог,так як сплата судового збору була відстрочена до прийняття рішення.З відповідача підлягає стягненню судовий збір ,відповідно до задоволених позовних вимог, у розмірі 2574 грив. З позивачки підлягає стягненню судовий збір ,відповідно до задоволених позовних вимог, за договором позики у розмірі 2289грив.59 копт та за моральну шкоду-у розмірі 243 грив.60 копійок,а разом 2533грив.19 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 57-66,79-89, 131, 212-215,224-226 ЦПК України,ЗУ «Про судовий збір», ст..ст.23,625,1046-1052,1167 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 22000 доларів США, що становить за курсом НБУ 486 420 гривень та моральної шкоди в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) гривень-задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 12 червня 2011 року у сумі 257 460 /двісті п*ятьдесят сім тисяч чотириста шістдесят /гривень 06 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2574 /дві тисячі п*ятьсот сімдесят чотири/ гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 2533/дві тисячі п*ятьсот тридцять три /гривні 19 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення ,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Донецької області у м.Маріуполі через Першотравневий районний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом ,що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.М.Топузова.