Категорія 47 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Копаничук С.Г.

Суддів: Медяного В.М. ,Жданкіна В.В.,

при секретарі: Агєєвій Г.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за участю третьої особи-Вінницької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою на рішення Вінницького міського суду від 25.03.2015 року ,-

В с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ,за участю третьої особи - Вінницької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою по вул. І. Богуна,70 в м. Вінниці, площею 0,0991 га , зазначаючи те ,що він за договором дарування від 31.01.2013 року є співвласником 49/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами за вказаною адресою , а ОСОБА_3 -51/100 частин його.

Посилаючись на ст.120 ЗК України та на те, що земельна ділянка ,якою він користується, не відповідає розміру його частки в праві власності на будинок і між ним та відповідачкою виникають суперечки щодо порядку користування спірною ділянкою , просив встановити порядок користування нею, виділивши йому в користування ділянку відповідно до розміру часток у будинку ,а саме: йому - 0,0486 га ,відповідачці - 0,505 га .

В ході розгляду справи позовні вимоги змінив , просив встановити порядок користування відповідно до часток у спільній частковій власності на будинок згідно варіанту 3 додатку 3 висновку судової земельно технічної експертизи №78 від 30.05.2014 року ,виділивши йому земельну ділянку, площею 445,5 кв. м., а ОСОБА_3- земельну ділянку, площею 464,5 кв. м.(а.с.31 т.1)

Рішенням Вінницького міського суду від 25.03.2015 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування вказаною земельною ділянкою ,площею 0,910 га відповідно до варіанту 3-го додатку 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи №148 від 26.01.2015 року. Виділено ОСОБА_5 в користування земельну ділянку площею 0,044 га, виділену на плані рожевим кольором., ОСОБА_3 Н - площею 0,0459 га ,означену на плані синім кольором, земельну ділянку площею 0,011 га залишено в спільному користуванні сторін, стягнуто з ОСОБА_3 5 598,6 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким закріпити існуючий тривалий час фактичний порядок користування, підстав для зміни якого немає. Зазначила, що суд невірно оцінив докази та встановив обставини по справі ,не взявши до уваги докази існування фактичного порядку користування ділянкою ,що склався біля 50 років тому між першими співвласниками будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7(дружиною власника ОСОБА_8). Вказаного порядку дотримувались всі наступні співвласники будинку ,в тому числі, подарованої в 2013 році позивачу частини , а тому він є обовязковим для останнього і підстави для зміни його відсутні. Існуючий фактичний порядок користування підтверджується межами ,що означені парканом ,які з 1961 року не змінювались.

Вказала, що існуючий порядок склався ще до того ,як ОСОБА_6 дозволила зятю ОСОБА_9 на своїй частині ділянки самочинно збудувати будинок ,якому присвоїли окремий номер - №68 і після цього не змінювався.

Заперечуючи проти скарги ОСОБА_5 вважає рішення суду законним і обґрунтованим ,а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача ,осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд виходив з того, що між сторонами повинен бути встановлений порядок користування земельною ділянкою відповідно до належних їм часток у будинку. Проте зазначені висновки суду здійснені при неповно встановленим обставинам справи, не відповідають вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Вказане рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_5 набув право власності на 49/100 частин будинку по вул. І.Богуна,70(раніше Пятничанська ,44) в м. Вінниці, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.10.2013 року, на підставі договору дарування йому частини будинку від 31.10.2013 року ОСОБА_10 ,яка, в свою чергу, отримала її у власність 16.09.1988 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6.

ОСОБА_3 стала власницею 51/100 частин будинку 14.12.2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_11, який також отримав цю частину будинку у власність 13.11.2000 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2000 року після смерті 05.07.1982 року матері ОСОБА_7 ,що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_12 , проте не оформила її.

Рішенням Вінницького міського суду від 01.10.2013 року між сторонами встановлено порядок користування конкретними приміщеннями житлового будинку.

Рішенням Вінницького міськвиконкому №2/84 від 21 січня 1956 р., за будинком закріплена земельна ділянка площею 1090 кв. метрів ,а рішенням Вінницького міськвиконкому №16/498 від 21.04.1961 року за будинком закріплена ділянка ,площею 910 кв. м., що не перебуває у власності.

Відповідно до ч.2,3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ч.2 ст.120 ЗК України ( в редакції на час набуття позивачем права власності на будинок ) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Положеннями ч.4 ст.120 ЗК України передбачено , у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Однак, з матеріалів цивільної та інвентарної справ вбачається ,що набуття права власності на жилий будинок відбулось відразу кількома особами і власникам видано відповідні свідоцтва про право власності у 1950-1951 роках .

Діючий на той час ЗК УСРР 1922 року не містив норми, що містили б аналогічні наведеним положення.

Відповідно до ст.91 ЗК УРСР 1970 року (у редакції Закону від 8 липня 1970 р. N 2874-VII) особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов'язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок.

Аналогічні положення містили і положення ст.29 ( а згодом ст.42) ЗК України (у редакції Закону від 13 березня 1992 р. N 2196-XII)

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 16 квітня 2004 р. N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою (у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди) визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК від 25 жовтня 2001 р. N 2768-III повинен брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між самими співвласниками, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. При визначенні частини спільної ділянки, якою має право користуватися позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Вирішуючи спір, суд викладені обставини і наведені положення земельного законодавства, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України не врахував і помилково застосував статті 319,358 ЦК України до спірних правовідносин .

Між тим, з матеріалів інвентарних справ ,генерального плану від 04.08.1946 року (а.і.с.9) вбачається ,що станом на 14.02.1951 року 51/100 частина будинку належала на підставі свідоцтва про право власності №891 від 04.12.1950 року ОСОБА_12 ,а 49/100 частин на підставі свідоцтва №972 від 14.02.1951 року - ОСОБА_6, які користувались наданою колгоспом земельною ділянкою, площею близько 0,46 кв. м. і охоплювали існуючі на даний час земельні ділянки будинковолодінь №70,№68 та прибережну зону р. Південний Буг.

При цьому співвласники користувались частинами земельної ділянки , в порядку ,що відображено на генеральному плані 1946 року ,згідно якого ОСОБА_6 користувалась частиною земельної ділянки, площею 2336,6 кв. м., а ОСОБА_7Т.(дружина ОСОБА_12І.)- площею 2291,43 кв. м. ,тобто майже відповідно до розміру часток в спільній власності на будинок.

Внаслідок робіт по оптимізації та землевпорядженню земель при передачі їх у міські землі, земельна ділянка ,що перебувала в користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зменшилась

Рішенням Вінницького міськвиконкому №16/498 від 21.04.1961 року за будинком закріплена ділянка, площею 910 кв. м., що не перебуває у власності та виявлені лишки -1162 кв.м. ,що підлягають вилученню та зарахуванню в міфськземфонд.

З рішення виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих №18/538 від 09.05.1961 року вбачається, що з дозволу ОСОБА_6 , член її сімї ОСОБА_9 у 1957 році на частині земельної ділянки, що їй відведена, самовільно збудував будинок ,до якого було відведено 500 кв. м. ,а згодом присвоєно окремий номер №68. В послідуючому , рішенням Вінницької міської ради №2608 від 27.11.2009 року земельну ділянку в межах будинковолодіння №68 , площею 500 кв. м. і землі територіальної громади, площею 247 кв.м., було передано ОСОБА_9 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.

З показів допитаних в судовому засіданні свідків та висновку судової земельно-технічної експертизи від 16.01.2015 року вбачається, що після відведення під забудову частини земельної ділянки будинку №44, якою користувалась ОСОБА_6, між попередніми співвласниками будинку добровільно склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, згідно якого ОСОБА_7 продовжила користуватись ділянкою ,площею 787 кв .м. ,а ОСОБА_6 стала користувалась зменшеною ділянкою ,плошею 123 кв. м. , Зазначена угода про порядок користування ділянкою влаштовувала колишніх співвласників будинку, існувала біля 50 років і продовжувала дотримуватись наступними і не змінилася на час набуття позивачем ОСОБА_5 права власності.

Виходячи зі змісту ст. ст. 13, 14, 41, 55 Конституції, якими гарантовано державний захист майнових прав громадян і не обмежено можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства, сама по собі відсутність у особи документа, що посвідчує право на земельну ділянку, не може бути підставою для відмови особі у судовому захисті таких прав.

Аналогічний підхід щодо захисту прав землевласників (землекористувачів) міститься й у рішенні Конституційного Суду у справі за конституційним поданням 51 народного депутата щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 92, п. 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22.09.2005 року.

З урахуванням зазначеного рішення та відповідно до змісту ч. 6 розділу X "Перехідних положень" Земельного кодексу від 25.10.2001 за громадянами і юридичними особами, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, зберігається право користування земельною ділянкою на попередніх підставах до переоформлення цього права у відповідності до зазначеного Кодексу.

Враховуючи, що у попередніх землекористувачів право користування земельною ділянкою виникало на підставі ст. 90 ЗК України 1970 року, ст.377 ЦК України , ч.2,3 ст. 1225 ЦК України і ст. 120 ЗК України (ред. Закону України N 997-V від 27.04.2007), до набувачів переходить право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому обсязі, що були у попередніх землекористувачів.

Позивач ,як і відповідач, набули права спільної часткової власності на цей будинок набагато пізніше виникнення останньої , тому для них обов'язковий встановлений раніше попередніми співвласниками порядок користування земельною ділянкою ,підстав для зміни якого, , немає, оскільки він враховує можливість нормального користування будинком ,розташування господарських будівель, що знаходяться в користуванні відповідачки ,розташування плодово-ягідних насаджень ,можливість проходу з вулиці на подвір'я кожного з співвласників.

Таким чином ,встановлений між попередніми співвласниками існуючий фактичний порядок користування даною земельною ділянкою ,що склався з 1961 року і ними не оспорювався , є обов'язковим для осіб, які згодом придбали відповідні частки в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі і суд повинен брати до уваги цей порядок при вирішенні спорів як між самими співвласниками, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і для яких зазначений порядок також є обов'язковим.

Тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Оскільки висновки суду не відповідають матеріалам справи і вимогам закону, ухвалене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою по існуючому фактичному користуванню відображеному в додатку №1 висновку додаткової судової земельно - технічної експертизи №148 від 26.01.2015 року (а.с.195 т.1)

Керуючись ст.ст.120 ЗК України, ч.2,3 ст. 1225 ЦК України ,ст.307,309,315 ЦПК України ,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду від 25.03.2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнити частково.

Встановити порядок користування земельною ділянкою по вул. .І Богуна,70 в м. Вінниці по існуючому фактичному користуванню земельною ділянкою ,відповідно до додатку №1 висновку додаткової судової земельно - технічної експертизи №148 від 26.01.2015 року ,згідно якого виділити в користування ОСОБА_5 - земельну ділянку, площею 0,0123 га, ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,0750 кв. м.

Понесені судові витрати залишити за сторонами.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів .

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом: