Провадження № 2/712/1991/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2015 року Соснівський районний суду м. Черкаси в складі:
головуючого судді Романенко В.А.
при секретарі Таран А.І.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» про захист прав споживачів на повернення депозиту вкладу,
Відповідач прийняв вказаний внесок на умовах строковості; термін закінчення дії договору 24.09.2014 року, після чого внесені кошти відповідач зобов'язувався повернути позивачу.
Відповідно до графіку розрахунку станом на 24.09.2014 року за відповідачем рахувалася заборгованість за неповернутим вкладом в сумі 2960 доларів США, а також відсотки за користування вкладом в розмірі 131,17 доларів США, а всього 3091,17 доларів США.
03.10.2014 року він звернувся з відповідною заявою до відповідача щодо повернення коштів, несених ним в якості грошового вкладу, та 9,25% річних за користування коштами.
Проте, листом від 31.10.2014 року вих. № 402-44/195 відповідач відмовив у поверненні заборгованості, пославшись на відсутність коштів у касі банку.
Відповідно до наданої відповідачем довідки від 04.11.2014 року залишок на депозитному рахунку склав 2791,85 доларів США. тобто банком з загальної суми за період з 24.09.2014 року по 12.11.2014 року йому виплачено лише 299,32 долара США. Відповідачем також надані пояснення, про неможливість ним повернення всієї суми коштів у доларах США та запропоновано повернути депозитний вклад у гривні, що жодним чином не передбачено договором.
Представник позивача в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
ПАТ «АКБ «Київ» прийняв вказаний внесок на умовах строковості; термін закінчення дії договору 24 вересня 2014 року після чого внесені кошти відповідач зобовязувався повернути позивачу.
Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до довідки від 24.09.2014 року за ПАТ «АКБ «Київ» рахується заборгованість за неповернутим вкладом в сумі 2960 доларів США, а також відсотки за користування вкладом в розмірі 131,17 доларів США, а всього 3091,17 доларів США.
Після спливу терміну дії договору від 24 березня 2014 року відповідач не повернув позивачу грошові кошти, в тому числі й проценти за користування вкладом, чим порушив договірні зобовязання.
03.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ПАТ «АКБ «Київ» щодо повернення коштів, внесених ним в якості грошового вкладу, та 9,25 % річних за користування коштами, однак, листом від 31.10.2014 року вих. № 402-44/195 відповідач відмовив у поверненні коштів, пославшись на відсутність коштів у касі баку.
15.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про повернення депозитного вкладу до Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «АКБ «КИЇВ», проте відповіді так і не отримав.
Відповідно до наданої відповідачем довідки від 04.11.2014 року залишок на депозитному рахунку склав 2791,85 доларів США. тобто банком з загальної суми за період з 24.09.2014 року по 12.11.2014 року виплачено лише 299,32 долара США.
Частиною 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ч. 2 ст. 1060 ЦК України). Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 1061 ЦК України у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.
За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що ґрунтується фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.
З метою забезпечення виконання зобовязань банку, передбачених п. 1 ч. 6 цієї статті, фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобовязаннями за рахунок цільової позики фонду мають розпочатися не пізніше першого місяця з дати запровадження у неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації, а для системно важливих банків не пізніше двох місяців.
Враховуючи те, що в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, проте рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не приймалося, позовні вимоги про стягнення суми вкладу та нарахованих процентів є обґрунтованим та підлягають задоволенню.
Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» від 04.07.2014 року, котрий набув чинності 01.08.2014 року запроваджено податок у розмірі 15% від суми нарахованих відсотків за депозитними та поточними рахунками фізичних осіб.
Відповідно до ст. 168 ПКУ, якщо здійснюється нарахування, виплата оподатковуваних доходів на користь фізичної особи, то до або під час виплати утримується податок з доходів фізичних осіб.
Під час отримання фінансової послуги, фізична особа може отримувати доходи, які згідно з ст. 164 ПКУ є обєктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб, зокрема: - проценти по депозитам фізичних осіб; - інвестиційні прибутки від проведення операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах; - інші види доходів, визначені ст. 164 ПКУ
Пунктом 14.1.180 ПКУ встановлено, що податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа, яка зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам. Податок, який утримується з доходів фізичної особи визначається шляхом множення ставки податку на дохід. Фізична особа отримує дохід за виключенням податку з доходів фізичних осіб, а сам податок до або під час виплати перераховується до бюджету.
Таким чином, податок з депозиту фізичної особи зобов'язаний утримувати сам банк.
Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дозволяють стверджувати, що при укладенні депозитного договору в доларах чи іншій валюті, а також при наявності у банку ліцензії, яка дозволяє йому здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість банку перед клієнтом за депозитним договором має бути повернута останньому добровільно чи судовому порядку саме в іноземній валюті вкладу, а не національній валюті гривні.
Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України на відповідача покладаються всі судові витрати.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 524, 526, 1060, 1061 ЦК України, суд, -
Відповідно до ч. 3 ст. 232 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: