У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Довгаля Іллі Олександровича - на рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості у розмірі 209 488 грн 57 коп., що виникла внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору від 27 травня 2008 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 27 травня 2008 року в розмірі 17 810,04 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 06 червня 2014 року з розрахунку 11,76026 за 1 долар США становить 209 488 грн 57 коп. та включає: заборгованість за кредитом - 16 802,12 доларів США - 197 597 грн 30 коп., заборгованість за відсотками - 1 007,92 доларів США - 11 853 грн 40 коп., пеня - 37 грн 87 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27 травня 2008 року, який укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_7, ОСОБА_6 та зареєстрований приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В., на квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві приватної власності.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, судом не встановлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 1 047 грн 05 коп. з кожного.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «ОТП Банк» - Довгаль І.О. - порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 27 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладено договір кредиту, відповідно до умов якого ЗАТ «ОТП Банк» надало ОСОБА_6 кредит у розмірі 20 500 доларів США терміном користування до 25 травня 2023 року з встановленою плаваючою процентною ставкою, що дорівнює: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,99 % річних, а FIDR - це процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

27 травня 2008 року з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7, ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого вказані особи як іпотекодавеці передали, а ЗАТ «ОТП Банк» - іпотекодержатель - прийняв, з метою забезпечення зобов'язань за договором кредиту від 27 травня 2008 року, предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_14/pravo1/T990606.html?pravo=1>м. Житомир.

'У звязку з неналежним виконання умов договору у ОСОБА_6 виникла заборгованість, розмір як <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_14/pravo1/T990606.html?pravo=1>ої станом на 06 червня 2014 року складає 17 810,04 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти офіційним курсом НБУ станом на 06 червня 2014 року з розрахунку 11,76026 за 1 долар США становить 209 488 грн 57 коп. та включає: заборгованість за кредитом - 16 802,12 доларів США - 197 597 грн 30 коп., заборгованість за відсотками - 1 007,92 доларів США - 11 853 грн 40 коп., пеня - 37 грн 87 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись статтями 526, 533, 610, 1050, 1054 ЦК України та статтями 3, 7, 12, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та вважав, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань позичальника або майнового поручителя за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя та за умови, що у власності останніх не знаходиться інше нерухоме житлове майно

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що Закон № 1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівки на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з чим відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Довгаля Іллі Олександровича - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року скасувати, передати справу на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко В.І. Мартинюк Г.І. Мостова