Справа № 464/551/15 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/3700/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Куцика І.Б.

з участю: позивача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 328 000 грн., проценти за договором позики в сумі 44 468,68 грн., три відсотки річних в сумі 15 555,28 грн., інфляційні нарахування в сумі 70 848 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 жовтня 2012 року між ним та відповідачем у справі ОСОБА_4 було укладено в усній формі договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_4 328 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 01.02.2013р. На підтвердження факту укладення договору позики та факту передачі грошей сторонами була оформлена розписка в присутності двох свідків. Кошти відповідачу були передані, проте до встановленої дати відповідач не повернув кошти, у зв'язку з чим термін повернення позики за згодою сторін продовжено до 02 травня 2013 року, що зазначено в розписці. Посилаючись на те, що станом на день подання позовної заяви відповідач борг не повернув, просив задовольнити його позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 березня 2015 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 328 000 грн., проценти за договором позики в розмірі 44 468,68 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 15 555,28 грн., інфляційні нарахування в розмірі 70 848 грн., судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору, в розмірі 3654 грн., а всього 462 525 грн. 96 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що у судовому засіданні першої інстанції відповідачем було пояснено, що умови договору позики у зв'язку із різкою зміною курсу були змінені за згодою сторін і на підтвердження цього відповідачем було надано позивачу іншу розписку, проте суд цих обставин не з'ясував.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2012 року відповідач у справі ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_2 гроші в сумі 328 000 грн. в присутності двох свідків, які зобов'язався повернути до 01 лютого 2013 року, за згодою сторін строк повернення позики продовжено до 02 травня 2013 року.

Факт позики грошей, одержання позичених грошей у вказаній сумі, та строки повернення підтверджується письмовою розпискою від 02 жовтня 2012 року складеною власноручно відповідачем ОСОБА_4 (а.с. 3).

Таким чином правовідносини між сторонами виникли з договору позики, які регулюються § 1 гл. 71 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У наданій відповідачем розписці зазначено строки повернення боргу, проте відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав та борг не повернув.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У борговій розписці не встановлено розмір і порядок нарахування процентів, тому суд правильно, окрім суми основного боргу стягнув з відповідача проценти на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України, які нараховані позивачем за період з 03.05.2013р. по 30.11.2014р. з врахуванням облікової ставки НБУ, яка діяла у вказаний період, що дорівнює 44 468,68 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи, що позика була надана в гривнях, суд правильно застосував положення ч.2 ст. 625 ЦК України та стягнув з відповідача 3% річних за період з 03.05.2013р. по 30.11.2014р. (577 днів), що від суми боргу становить 15 555, 28 грн. та інфляційні втрати за період з 03.05.2013р. по 30.11.2014р з врахуванням встановленого індексу інфляції, що становить 70 848 грн. (а.с. 2).

Відповідачем факт неповернення боргу, розрахунок на розмір процентів та інфляційних втрат не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови договору позики були змінені і відповідач надав позивачу іншу розписку не заслуговують на увагу, оскільки доказів існування інших договірних відносин між сторонами та їх взаємозв'язку з договором позики від 02 жовтня 2012 року суду не надано.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк