Ухвала іменем україни
22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка А.В., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Колективного кооперативного підприємства «Ринок», державного реєстратора Реєстраційної служби Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області про визнання частково недійсним статуту та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що є одним із засновників колективного кооперативного підприємства «Ринок» (далі - ККП «Ринок») та володіє майже 10 % корпоративних прав. Відповідно до пункту 6.3 Статуту підприємства розподіл голосів між засновниками здійснюється залежно від внеску до статутного фонду - одна внесена гривня дорівнює одному голосу. Саме такий спосіб підрахунку голосів був використаний при проведенні 23 серпня 2013 року загальних зборів засновників ККП «Ринок», на яких, поряд з іншим, розглядалось питання про виключення ОСОБА_4 зі складу засновників. Зміст протоколу свідчив про те, що загальні збори, вважаючи своє підприємство виробничим кооперативом, припинили членство ОСОБА_4 у складі засновників відповідно до ст. 98 ГК України. Проте закріплені у ст. 4 Закону України «Про кооперацію» та ст. 96 ГК України принципи кооперації передбачають рівні права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос) та демократичний характер управління кооперативом.

На підставі наведеного ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним пункт 6.3 Статуту ККП «Ринок» та здійснити державну реєстрацію факту визнання частково недійсним зазначеного Статуту.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області

від 30 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що закріплена у Статуті умова розподілу голосів не є обмеженням права ОСОБА_4, оскільки вона добровільно взяла на себе права та обов'язки засновника, закріплені у статуті, а в матеріалах справи відсутні докази того, що при підписанні додатків до цього установчого документа на неї чинився тиск.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем пропущено передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, про застосування якого відповідно до положень ст. 267 ЦК України просив відповідач, оскільки, як вбачається з матеріалів справи з умовами статуту позивач була ознайомлена 05 липня 2002 року, про що свідчить її нотаріально посвідчений підпис як одного із засновників ККП «Ринок».

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення судів не відповідають.

Судом установлено, що 27 листопада 2000 року проведена державна реєстрація ККП «Ринок».

Статут ККП «Ринок» був затверджений загальними зборами засновників у червні 2002 року та зареєстрований у Радомишльській районній державній адміністрації 31 липня 2002 року.

п. 6. 3 Статуту передбачено, що розподіл голосів між Засновниками здійснюється в залежності від внеску до статутного фонду - одна внесена гривня дорівнює одному голосу (а. с. 7).

Згідно з протоколом загальних зборів засновників ККП «Ринок» від 23 серпня 2013 року № 12 на загальних зборах присутні засновники які володіють: ОСОБА_6 - 17 326 голосів (90,807 %) та ОСОБА_7 - 1754 голосів (9,193%).

Рішенням загальних зборів вирішено припинити членство ОСОБА_7 у складі засновників ККП «Ринок» з підстав передбачених ч. 4 ст. 98 ГК України, у зв'язку з припиненням трудової діяльності кооперативу.

Відповідно до ст. 93 Господарський кодекс України за ознакою форми власності, на базі якої функціонують підприємства, виділяє такий їх різновид, як підприємства колективної форми власності, до них належать в тому числі: виробничий кооператив та колективне підприємство (в т. ч. колективне сільськогосподарське підприємство)

Згідно зі Статутом відповідач за формою власності є колективним кооперативним підприємством, однак як вбачається з оскаржуваного протоколу загальних зборів ККП «Ринок» від 23 серпня 2013 року № 12 воно є підприємством колективної власності, зокрема виробничим кооперативом, про що зазначено в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 24 жовтня 2012 року у справі № 19753св12.

Відповідно до Закону України від 10 липня 2003 року «Про кооперацію» (набрав чинності з моменту його опублікування, тобто до введення в дію ГК України та ЦК України) однією із основних рис кооперативу є:

- наявність статуту як обов'язкового установчого документа, який повинен містити відомості, визначені ст. 8 Закону (найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов'язки членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов'язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов'язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю; крім того, статут може містити інші пов'язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству);

- корпоративний устрій: мінімальна кількість засновників (членів) три.

- управління справами кооперативу здійснюється його органами, зокрема вищим органом управління є загальні збори членів кооперативу або збори уповноважених (ст. 15 Закону),

До повноважень загальних зборів/зборів уповноважених (обов'язковий орган управління) в тому числі входить питання щодо затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; загальні збори членів ВК є повноважними, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених; кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі; порядок прийняття рішень - більшістю голосів, а з визначених Законом питань (про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об'єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу) - кваліфікованою більшістю голосів (не менш як 75 відсотків членів ВК/уповноважених, присутніх на загальних зборах /зборах уповноважених ВК);

Як вбачається з оскаржуваного позивачем протоколу загальних зборів від 23 серпня 2013 року № 12 засновниками ККП «Ринок», яке зазначено як виробничий кооператив, є лише дві особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_4, що не відповідає положенням Закону України «Про кооперацію» згідно з яким мінімальна кількість засновників (членів) три.

Крім того, приймаючи рішення про припинення членства ОСОБА_7 на підставі п. 6.3 статуту фактично було порушено права останньої, оскільки вказаний пункт суперечить положенням Закону України «Про кооперацію» відповідно до якого, кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос.

Таким чином ОСОБА_7, як одна із засновників ККП «Ринок», та маючи лише 9,193 % голосів за наявності лише двох засновників ККП «Ринок» фактично взагалі не мала права голосу при вирішенні питання про припинення її членства в кооперативі.

За таких обставин, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у порушення положень ст. ст. 212-214 ЦПК України не визначився з характером спірних правовідносин, дійшов передчасного висновку про те, що закріплена у Статуті умова розподілу голосів не є обмеженням права ОСОБА_4

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову з підстав передбачених ст. 257 ЦК України, не взяв до уваги ту обставину, що про порушення свого права позивач дізналася лише 28 серпня 2013 року під час проведення загальних зборів та вирішення питання про її виключення із членів ККП «Ринок».

Таким чином, оскільки суди попередніх інстанцій обставини у справі в повному обсязі не встановили, не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права що їх регулює, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко Г.В. Юровська