У Х В А Л А

іменем україни

01 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 квітня 2011 року він та ОСОБА_4 уклали договір завдатку, в якому домовились протягом 30 днів обміняти нерухомість, зокрема належні їм квартири, з доплатою. На виконання умов цього договору він передав їй завдаток у розмірі 16 тис. грн., а також і її сину, ОСОБА_7, 6 тис. грн., оскільки вони були співвласниками квартири. У подальшому йому стало відомо про те, що Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на її квартиру накладено арешт, проте вона запевнила його у тому, що арешт накладено помилково і запропонувала здійснити фактичний обмін квартирами. Переїхавши до її квартири, він зробив у ній ремонт на загальну суму 64 948 грн. 02 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її син помер і вона успадкувала його частину зазначеної квартири. У подальшому вона повідомила, що не має наміру укладати договір міни квартир, проте повернути завдаток не має фінансової можливості.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки завдаток у подвійному розмірі 32 тис. грн., грошові кошти, витрачені на ремонт її квартири, у розмірі 64 948 грн. 02 коп. та додаткові витрати у розмірі 7 178 грн. 11 коп.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року рішення районного суду скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 16 тис. грн. в рахунок повернення авансу за квартиру, 64 948 грн. 02 коп. в рахунок відшкодування витрат по комплексному ремонту квартири, 7 178 грн. 11 коп. понесених додаткових витрат та 881 грн. 26 коп. судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не мав права укладати договір завдатку, оскільки квартира, яку він збирався обміняти, йому не належала, а довіреності власника на розпорядження нею на момент укладення договору не видавалася. Крім того, зазначений договір не було нотаріально посвідчено, що вказує на його недійсність, а оплата ремонту, оформлення технічної документації та оплата нотаріальних послуг проведені позивачем з власної ініціативи.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що після сплати завдатку між сторонами відбувся фактичний обмін квартирами, а неукладення договору міни відбулось з вини відповідачки, тому саме вона повинна повернути позивачеві суму авансу у розмірі 16 тис. грн. та відшкодувати йому понесені витрати на ремонт її квартири та інші додаткові витрати.

Такий висновок апеляційного суду в частині стягнення суми авансу є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Оскільки договір міни, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана ОСОБА_3 відповідачу грошова сума в розмірі 16 тис. грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Відтак, рішення апеляційного суду в цій частині є правильним та обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З висновком суду апеляційної інстанції про стягнення з відповідача вартості ремонту та додаткових витрат погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду в цій частині не відповідає.

Судами встановлено, що 29 квітня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір завдатку, в якому домовились протягом 30 днів обміняти нерухомість, зокрема квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, на квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4 та її сину - ОСОБА_7, з доплатою.

На виконання умов цього договору він передав ОСОБА_4 завдаток у розмірі 16 тис. грн. У подальшому вони здійснили фактичний обмін квартирами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і ОСОБА_4 успадкувала його частину зазначеної квартири.

У липні 2012 року вона повідомила позивачеві, що не має наміру укладати договір міни квартир.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що, крім завдатку, передав ОСОБА_7 6 тис. грн., про що останній написав розписки, оплачував витрати по отриманню ОСОБА_7 та ОСОБА_4 необхідних документів на спірну квартиру на загальну суму 1 178 грн. 11 коп., а також здійснив ремонт у ній на загальну суму 64 948 грн. 02 коп.

Стягуючи з ОСОБА_4 6 тис. грн., які отримав ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції не врахував того, що підставою позову є невиконання умов договору завдатку, стороною якого ОСОБА_7 не був, а вимог про стягнення з відповідачки цих коштів на підставі ст. 1281 ЦК України, як зі спадкоємиці ОСОБА_7, позивач не заявляв. При цьому апеляційний суд не з'ясував природу та підставу отримання цих коштів ОСОБА_7 і, не обґрунтувавши свого висновку, відніс їх до додаткових витрат за договором завдатку.

Крім того, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірив посилань відповідачки на те, що витрати на суму 221 грн. позивач поніс не на спірну квартиру, а також не дав оцінки доказам оплати послуг БТІ на загальну суму 957 грн. 11 коп. саме ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 39-40) та передчасно стягнув додаткові витрати на загальну суму 1 178 грн. 11 коп. з відповідачки.

Апеляційний суд також передчасно стягнув з відповідачки витрати позивача на ремонт її квартири, оскільки не встановив, на якій правовій підставі він проводив цей ремонт, не перевірив, чи давала ОСОБА_4 дозвіл на його проведення та не дав оцінки її посиланням на те, що ремонт у квартирі ОСОБА_3 провів самовільно.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог щодо стягнення з відповідачки витрат на ремонт квартири та додаткових витрат не перевірив; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору в цій частині, не встановив; не визначився які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині стягнення витрат на ремонт квартири та додаткових витрат, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду в цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, витрачених на ремонт квартири, та додаткових витрат скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року в іншій частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська