Провадження № 22-ц/773/927/15 Категорія: 2 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів Осіпука В.В., Матвійчук Л. В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В гурдні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно. Позов мотивовано тим, що з відповідачем вони проживали однією сім'єю з січня 1995 року. За вказаний період часу ними спільно створювались матеріальні блага, велось господарство тощо. Офіційно шлюбні відносини ними зареєстровано 26.11.1999 року.

За період проживання однією сім'єю ними набуто у власність нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення. Зокрема, згідно договору купівлі-продажу, укладеного 06.08.1999 року з TOB "Каравела" ними придбано 4/100 частини вбудованого приміщення торгового підприємства гастронома "Відродження" площею 49,6 кв.м., що знаходиться за адресою: пр. Відродження, 18, м. Луцьк, Волинська область. При цьому придбання майна оформлено на відповідача.

В подальшому, спільними зусиллями та за рахунок спільних коштів було здійснено реконструкцію вказаної вище частини нежитлового приміщення під стоматологічний кабінет. Реконструкцію приміщення виконано згідно робочого проекту та на підставі матеріалів будівельного паспорту, за наявності відповідних дозволів та погоджень. Проведення реконструкції передбачало зміну цільового використання приміщення, здійснення відповідного оздоблення та облаштування стоматологічного кабінету.

За наслідками виконаної реконструкції частини нежитлового приміщення та з врахуванням вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів на ім'я відповідача оформлено декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована 03.06.2013 року Інспекцією ДАБК у Волинській області.

На даний час сімейні відносини сторонами не підтримуються, оскільки відповідач проживає сім'єю з іншою жінкою.

На підставі викладеного та вимог ст. 17 Закону України "Про власність", позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 приміщення стоматологічного кабінету за адресою: пр. Відродження, 18, м. Луцьк, Волинська область, що є наслідком реконструкції частини вбудованого приміщення торгового підприємства гастронома "Відродження" у звязку з наявними підставами для визнання права власності на зазначений об'єкт нерухомості як такий, що придбаний внаслідок спільної праці членів сім'ї.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали, просили її відхилити та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням суду від 19 лютого 1999 року (а.с. 7, 8) шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 14 липня 1984 року в Черченській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 11 було розірвано. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було встановлено, що у зв'язку з погіршенням стосунків сторони припинили подружні відносини і на протязі чотирьох років разом не проживають. Встановлено також, що ОСОБА_4 перебуває у фактичних подружніх відносинах з іншою жінкою, з якою бажає укласти новий шлюб. У судовому рішенні чітко вказано, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 створили фактично інші сім'ї (а. с. 7,8).

Зазначеним рішенням Луцького міськрайонного суду та показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 спростовуються заперечення відповідача щодо спільного проживання його та позивача однією сімєю з 1995 року, а відтак колегія суддів відхиляє в цій частині доводи відповідача в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції також встановлено, що 06 серпня 1999 року сторонами по справі разом було придбано 4/100 частини вбудованого приміщення торгового підприємства гастронома "Відродження" площею 49,6 кв.м, яке знаходиться за адресою: пр. Відродження, 18, м. Луцьк, Волинська область. При цьому договір купівлі-продажу приміщення оформлено на відповідача (а.с. 3).

26 листопада 1999 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 2).

Встановлено, що сторони разом протягом півтора року виплачували кошти за придбане приміщення, разом проводили ремонт та реконструкцію придбаного нежитлового приміщення за грошові кошти, які ними було отримано від спільної діяльності.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується письмовими матеріалами справи, що лише в 2013 році було закінчено будівництво приміщення стоматологічного кабінету, що є наслідком реконструкції 4/100 частини вбудованого приміщення торгового підприємства гастроному "Відродження" площею 49,6 кв.м, яке знаходиться за адресою: пр. Відродження, 18, м. Луцьк, Волинська область (а.с. 4 - 6).

В судовому засіданні відповідачем не заперечувалась та обставина, що він та позивач у 1993 році обєдналися для спільної діяльності по наданню платних послуг стоматології, виручені кошти від цієї діяльності вкладали на придбання спірного приміщення та його реконструкцію, стоматологічного обладнання.

Не заперечував відповідач того факту, що позивач і на даний час дійснює свою дільність у вказаному приміщенні стоматологічного кабінету, а грошові кошти, які отримує від цієї діяльності вкладає у приміщення цього стоматологічного кабінету.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинним до 01 січня 2004 року, майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку, що спірне приміщення належить сторонам на праві спільної часткової власності, оскільки інше не встановлено письмовою угодою між ними, та задовольнив позовні вимоги.

Твердження апелянта про те, що приміщення придбавалось не спільно ним та позивачкою спростовується встановленими обставинами даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують наведених висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: