АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3410/15 Справа № 194/1604/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ковальчук В. О. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «Домінанта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої транспортним засобом,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ТОВ «Страхове Товариство «Домінанта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої транспортним засобом відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої інстанції не врахував.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію власником транспортного засобу автомобіля ЗАЗ ТF 699P, з державним номерним знаком НОМЕР_3, є ОСОБА_6(а.с.57).

Згідно доручення ОСОБА_6 надала право ОСОБА_4 розпоряджатись автомобілем, бути її представником з правами позивача, підписувати позовні заяви, тощо (а.с.56).

6 лютого 2013 року ОСОБА_5 уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів з ТДВ СТ ДОМІНАНТА, яким застрахував подію, внаслідок якої буде заподіяна шкода третім особам за участю належного йому транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1, з лімітом відповідальності за заподіяння шкоди життю та здоровю в розмірі 100000 грн. та за заподіяння шкоди майну в розмірі 50000 грн., розміром франшизи 950 грн., з строком договору до 06 лютого 2014 року включно (а.с.78).

Відповідно до ст.ст.979, 980 ч.1 п.3 ЦК України за договором страхування, предметом якого може бути страхування відповідальності, страховик зобовязується у разі настання страхового випадку виплатити іншій особі страхову виплату.

Відповідно до ст.3 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

3 лютого 2014 року ОСОБА_5, керуючи зазначеним автомобілем, не вибрав безпечної швидкості руху та дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ ТF 699P, з державним номерним знаком НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, тобто страховий випадок настав під час дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до довідки №180, виданої інспектором ОМОТП ВДАІ Павлоградського МВ із обслуговування м. Павлограда та Павлоградського району, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03.02.2014 року, транспортний засіб ЗАЗ-TF-699Р номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження (а.с.59).

Зазначені обставини підтверджується постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, визнані сторонами, а тому відповідно до ст.61 п.п.1,4 ЦПК України не підлягають доказуванню (а.с.53).

Згідно висновку №031/14 експертного товарознавчого дослідження вартість майнової шкоди заподіяної власнику автомобіля ЗАЗ ТF 699P, з державним номерним знаком НОМЕР_3, становить 44909 грн. 76 коп., вартість відновлювальних робіт з врахуванням зносу автомобіля складає 44135 грн. 75 коп. (а.с.14-51).

Відповідно до ст.22.1 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

ТДВ СТ Домінанта за вих. № 768 від 04 червня 2014 року направило ОСОБА_4 повідомлення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 19809,76 грн. та зобовязуючу пропозицію АВТО онлайн Україна в якій зазначено, що портал АВТОонлайн був використаний для визначення вартості транспортного засобу в пошкодженому стані, найвища пропозиція склала 25000 грн.(а.с.58).

ОСОБА_4 отримав 10 лютого 2014 року від ОСОБА_5 грошову суму у вигляді франшизи в розмірі 950,00 грн., що підтверджується розпискою (а.с.79).

Також, з пояснення ОСОБА_4 встановлено, що отримавши пропозицію, він не скористався гарантованим продажем автомобіля та отриманням 25000 гривень, а самостійно відновлював автомобіль.

Відповідно до п.7.17 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено, що у разі, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним.

Згідно п.30.1 ст.30 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність несе відповідальність лише у разі недостатності страхової виплати.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивач отримав належні виплати та не скористався правом продажу автомобіля, але при цьому суд першої інстанції зарахував 25000 грн., як отриману компенсацію, тому підстави для відшкодування матеріальних збитків відсутні.

Також, суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави для виплати моральної шкоди через те, що з копії листка непрацездатності вбачається, що ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні з 06 по 14 лютого 2014 року з приводу загального захворювання (а.с.65).

Згідно копії амбулаторної карти хворий 06 лютого 2014 року звернувся до лікаря зі скаргами на головний біль, почуття тривоги, зі слів 2 дні назад потрапив в ДТП (а.с.64-65).

Зазначені документи підтверджують доводи позивача ОСОБА_4 про заподіяння йому моральної шкоди, що полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, що зазнав у звязку із пошкодженням майна.

Відповідно до ст.23 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком відшкодовується моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, однак, ОСОБА_4. не скористався таким правом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками, оскільки відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана, зокрема майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як зазначено в ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стягнення моральної шкоди передбачено ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 1 ст. 1192 цього ж Кодексу передбачено, що з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.02.2012, "Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках", вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості, перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, детально регламентовано ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" від 1 липня 2004 року N 1961-IV (із відповідними змінами). Згідно з вимогами цієї статті, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Вважається, що положення цієї норми на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за її заподіяння.

Висновком №031/14 експертного товарознавчого дослідження підтверджена вартість майнової шкоди заподіяної власнику автомобіля ЗАЗ ТF 699P, з державним номерним знаком НОМЕР_3, яка становить 44909 грн. 76 коп., вартість відновлювальних робіт з врахуванням зносу автомобіля складає 44135 грн. 75 коп. (а.с.14-51).

Вказані висновки не спростовані.

З урахуванням висновку експерта, відшкодуванню підлягає вартість відновлювальних робіт з врахуванням зносу автомобіля складає 44135 грн. 75 коп.

Сторони не оспорюють та визнають відшкодування позивачу з боку страхової компанії 19809 грн., з яких 850 грн. за проведення експертизи та 950 грн. ОСОБА_5 франшиза.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач не скористався пропозицією продажу автомобіля не можуть вважатися підставою для відмови у відшкодуванні та вважати цю пропозицію фактичним відшкодуванням, оскільки діючим законодавством не передбачено обовязок позивача продати пошкоджений автомобіль. Відповідно до експертного товарознавчого дослідження автомобіль не визначено фізично знищеним та його ремонт економічно необґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги ст. 1194 ЦК, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою відповідальність несе відповідальність лише у разі недостатності страхової виплати. У даному випадку 6 лютого 2013 року ОСОБА_5 уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів з ТДВ СТ ДОМІНАНТА, яким застрахував подію, внаслідок якої буде заподіяна шкода третім особам за участю належного йому транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1, з лімітом відповідальності за заподіяння шкоди життю та здоровю в розмірі 100000 грн. та за заподіяння шкоди майну в розмірі 50000 грн., розміром франшизи 950 грн., з строком договору до 06 лютого 2014 року включно (а.с.78).

Таким чином, у разі незгоди з розміром відшкодування, позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди повинні заявлятися до товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «Домінанта», а не до ОСОБА_5, оскільки розмір ліміту відповідальності становить за заподіяння шкоди життю та здоровю - 100000 грн. та за заподіяння шкоди майну - 50000 грн. Суд першої інстанції на данні обставини уваги не звернув та це питання не вирішив.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування відмови у задоволенні позову відповідно до зазначеного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року змінити в частині обгрунтування мотивів відмови у задоволенні позову відповідно до зазначеного рішення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: