У х в а л а

14 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Романюка Я.М.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня

2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 19 квітня

2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1 та 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2015 року, відмовлено в задоволенні його позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вищезазначені судові рішення.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 16 травня 2012 року та постанову Верховного Суду України від 29 січня 2014 року (справа № 6-144цс13).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що виплата винагороди за підсумками роботи за 2012 рік провадилась згідно вимог «Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік працівникам ДП «Укрспецвагон» та наказу відповідача від 12 березня

2013 року. Винагорода відповідачу була виплачена за першою його вимогою згідно видаткового ордеру від 10 грудня 2014 року. Таким чином, на момент звільнення позивача з підприємства у січні 2013 року, право на отримання винагороди за 2012 рік ще не настало, тому відповідачем не було порушено строків розрахунку при звільненні, передбачених статтею 116 КЗпП України, а відтак відсутні підстави для настання відповідальності згідно статті 117 КЗпП України.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2012 року суд касаційної інстанції виходив з того, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимоги про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Оскільки виплата за затримку розрахунку при звільненні, яка пов'язана з трудовими правовідносинами, є оплатою праці, то висновок суду про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є санкцією, визнати обґрунтованим не можна;

- постанові від 29 січня 2014 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Зміст наданого заявником для порівняння судового рішення суду касаційної інстанції та його порівняння із судовим рішенням, яке він просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 21 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема