Номер провадження: 22-ц/785/5226/15
Головуючий у першій інстанції Роїк Д. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року начальник Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району - Сичов В.В. звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 4 390,03 гривень, пені у розмірі 130,52 гривень, та судового збору у розмірі 243,60 гривень., мотивуючи це тим, що відповідачам по справі у рівних частках на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 Вказана квартира розташована у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 та знаходиться на балансі Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району, яке здійснює утримання та експлуатацію вказаного будинку. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_6 та його неповнолітня донька проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_2 змінила місце реєстрації та проживання, з 18.03.2014 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Проте, ОСОБА_4 має пільги по сплаті комунальних послуг, так як він є інвалідом війни другої групи.

У зв'язку з тим, що сплату за ОСОБА_4 та неповнолітню доньку, за користування комунальними послугами та за користування житлом погашає держава, частка квартири, яка належить ОСОБА_2, повинна сплачувати сама ОСОБА_2 Відповідно до нарахування комунальних послуг, за адресою АДРЕСА_2 за період з 01.10.2011 р. по 31.07.2014 р. з урахуванням пільг заборгованість становить 4 390,03.

У зв'язку з тим, що збитки добровільно не відшкодовано, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2014 року позовні вимоги Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району - задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району заборгованість по сплаті наданих житлово-комунальних послуг у розмірі 4 390 гривень 03 копійки, пеню з 01.08.2013 року по 31.07.2014 року у розмірі 130 гривень 52 копійки. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2014 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь апелянта судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості за квартирною платою, електропостачанням, опаленням та про стягнення пені з 01.08.2013 року по 31.07.2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надавалися послуги відповідачам, пов'язані з утриманням будинку та прибудинкової території, тому є усі підстави для стягнення з них заборгованості за фактично надані позивачем та отримані відповідачами послуги, що не відповідачкою заперечувалося та претензій щодо якості надання цих послуг не пред`являлося.

З матеріалів справи вбачається, що:

- квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності у рівних частках ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого КЕВ міста Одеси 27 грудня 2005 року (а. с. 23);

- квартира НОМЕР_1, що належить сторонам розташована у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 та знаходиться на балансі Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району, яке здійснює утримання та експлуатацію вказаного будинку;

- ОСОБА_6 та його неповнолітня дочка ОСОБА_8 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_2 змінила місце реєстрації та проживання з 18.03.2014 року та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1;

- ОСОБА_4 будучи інвалідом війни 2-групи має пільги по сплаті комунальних послуг - 100% вартості комунальних платежів покриваються за рахунок держави. Взагалі пільги розповсюджуються на ченів сім`ї ОСОБА_4;

- згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 27 грудня 2005 року зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2;

- у зв'язку з тим, що сплату за ОСОБА_4 та неповнолітню доньку, за користування комунальними послугами та за користування житлом погашає держава, частка квартири, яка належить ОСОБА_2, повинна сплачувати сама ОСОБА_2 Відповідно до нарахування комунальних послуг, за адресою АДРЕСА_2 за період з 01.10.2011 р. по 31.07.2014 р. з урахуванням пільг заборгованість становить 4 390,03 грн.

Відповідно до статті 13 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" розмір витрат власників житла багатоквартирних будинків, які приватизували квартири згідно із законом або викупили їх у держави до прийняття закону, на утримання будинку й прибудинкової території не повинен перевищувати розміру квартплати і вартості комунальних послуг, яку вони сплачували щомісяця, перебуваючи наймачами квартир.

Листом від 01.03.1994 року Державний комітет житлово-комунального господарства України повідомив, що особи, котрі приватизували займане ними житло, замість квартирної плати сплачують витрати на утримання будинку й прибудинкової території в такому ж розмірі, як і квартирна плата наймачів державного житлового фонду.

Отже, власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити плату власнику будинку за обслуговування і ремонт будинку, в той час як наймачі квартир державного житлового фонду вносять плату за найм житла. Плата за користування житлом обчислюється виходячи із загальної площі квартири чи одноквартирного будинку. Розмір плати встановлюється Кабінетом Міністрів України. Крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами береться плата за комунальні послуги. Пільги за квартирну плату та плату за комунальні послуги встановлюються законодавством.

Будинкоуправління № 2 Одеського квартирно-експлуатаційної частини району Південного оперативного командування Міінстерства оборони України будучи балансоутримувачем будинку, де знаходиться квартира, яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх неповнолітній дочці ОСОБА_7, надає мешканцям будинку - власникам та наймачам квартир послуги з водо-теплопостачанню, водовідведенню та електроенергії.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу оплати послуг за утримання будинку та прибудинокової території, постачання електричної та теплової енергії, які регулюються Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" ;та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

За правилами ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг із теплопостачання встановлена і у п. 23 Правил.

Таким чином згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п.п п. 4-5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7)

надаються такі пільги:

- 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю);

- 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю.

Отже право на пільги мають інваліди війни та члени їх сімей, що проживають разом з ними.

Проте пільга не розповсюджується на колишніх членів сім`ї інваліда.

ОСОБА_2 є колишньою дружиною ОСОБА_4, який має право на пільги. Після розрівання шлюбу ОСОБА_2 не відноситься до кола осіб, які мають право на пільги з оплати за утримання будинку та прибудинкової території, а також комунальних послуг (газом, електроенергією та іншими послугами). Неповнолітня дочка ОСОБА_7, яка проживає у квартирі разом з батьком право на пільги, як член сім`ї останнього, не втратила.

Як вбачається на ОСОБА_4 та його неповнолітню дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 приходиться по 21 кв. м. житла на кожного та додатково 10,5 кв. м., як на сім`ю, тобто площа квартири, на яку розповсюджується пільга ОСОБА_4 та членів його сім`ї становить 21+21+10,5= 52,5 кв. м. Загальна площа квартири становить 76,2 кв. м. Тобто різниця у загальній площі квартири , яка не підпадає під пільгу, складає 23,7 кв. м.

Як вже зазначалося загальна площа квартири складає 76,2, тобто умовно на кожного співвласника припадає по 25,7 кв. м. Тому різниця між загальною і пільговою площею квартири 23,7 кв. м. не перевищує розмір жилої площі, що припадає на кожного із співвласників, зокрема на ОСОБА_2, яка не має пільги, щодо плати за утримання будинку, прибудинкової території та за житлово-комунальні послуги, як колишній член сім`ї ОСОБА_4

При таких обставинах районний суд прийшов до правильного висновку, що саме ОСОБА_2, як співвласник повинна сплачувати за фактично спожиті послуги з водо-теплопостачанню, водовідведенню та електроенергії, які надаються мешканцям квартир позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір про надання послуг з водо-теплопостачанню, водовідведенню та електроенергії нею та ОСОБА_4 не підписувався не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки сам факт отримання даних послуг та їх якість апелянтом не оспорюється, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було залучено ОСОБА_4 до відповідальності, як солідарного боржника не можуть бути взятими до уваги, оскільки апелянтом не оспорювалися правильність розрахунку заборгованості, наявність якої стала причиною звернення позивача до суду з даним позовом, а також ліміти та норми споживання в розрізі врахування пільги при розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано факт часткового погашення заборгованості у вигляді оплати за електроенергію, не можуть бути взятими до уваги, оскільки з представленої у матеріали справи квитанції неможливо ідентифікувати, що оплата здійснена за показниками, з яких була обчислена заборгованість за електроенергією, оскільки сума у розрахунку заборгованості за електроенергію не співпадає із сумою оплаченою ОСОБА_2 після того, як позов знаходився на розгляді в районному суді.

Проте, це не позбавляє апелянта права здійснити звірку з Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району з питання погашення заборгованості по електроенергії з представленням відповідних квитанцій.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Оверіна

В.П. Фальчук