У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Дьоміної О.О., Маляренка А.В.., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Кіровоградська міська рада, про визнання протиправним будівництва самочинної будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці та зобов'зання знести самочинну добудову та приведення земельної ділянки у придатний стан за рахунок відповідача, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання, на підставі ст.ст. 125, 126 ЗК України, протиправним будівництва самочинної добудови до квартири на самовільно зайнятій земельній ділянці, зобов'язати відповідача за власний рахунок знести самочинну добудову та привести самовільно зайняту земельну ділянку у придатний стан.

Зазначив, що ОСОБА_5 самочинно здійснює будівництво добудови до квартири АДРЕСА_1 на самовільно зайнятій земельній ділянці площею близько 40 кв. м біля квартири позивача. Самочинне будівництво підтверджується листами управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 01 червня 2012 року № 1440 та від 21 червня 2012 року № 1605. Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Кіровоградській області відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за порушення діючого законодавства та йому видано припис про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності, держстандартів і правил.

Позивач також зазначав в своєму позові, що самочинне будівництво істотно порушує його права, свободи та інтереси.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано дії ОСОБА_5 щодо самочинного будівництва добудови до квартири АДРЕСА_1 протиправними та зобов'язано ОСОБА_5 за власний рахунок знести збудовану добудову до квартири АДРЕСА_1 і привести зайняту земельну ділянку під добудову у придатний стан. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що домоволодіння АДРЕСА_1 складається з двох житлових будинків ( літ. А, А1, Б, Б1, Б2 б), сараїв ( літ. «Ж», «К», «г», «Н»), погребів ( літ. «Е, Л, З»), гаражів ( літ. «В, В1, Г, З, И»), оглядової ями «літ. «з»), літнього душу ( літ. «М»), водопроводу (літ «+»), розташованих на присадибній земельній ділянці, загальною площею 678,50 кв. м, у тому числі під будівлями - 385,8 кв. м, під загальним двором - 292, 7 кв. м. Позивачу ОСОБА_4 належить 4/25 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 в житловому будинку лі. А на підставі договору купівлі-продажу, а відповідачу ОСОБА_5 належить 4/25 частини зазначеного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 1986 року НОМЕР_1.

У житловому будинку літ. «Б, Б1» належить 1/5 та 1/5 частини домоволодіння ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 25 лютого 2006 року НОМЕР_2 та на підставі договору міни від 26 травня 2006 року НОМЕР_3; по 7/50 частини домоволодіння належить ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 09 вересня 1997 року № 3604 та ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 06 квітня 2005 року НОМЕР_4.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 в натурі не поділена, не має фізичних меж між земельними ділянками, якими користуються співвласники, є загальний в'їзд та вхід.

Безпосередньо у користуванні ОСОБА_9 знаходиться частина житлового будинку літ. «А» площею 42,6 кв. м, житлова прибудова лі. «А», площею 34,4 кв.м., надвірні споруди: сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «Д», гараж літ. «32».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що добудова до квартир АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, оскільки збудовано на земельній ділянці, що не була відведення для цієї мети, а також без відповідного проекту й дозволу, та з урахуванням положень ст. 376 ЦК України, п. 4 ст.ст. 26, 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок суду першої інстанції про те, що добудова до квартири АДРЕСА_1 проводиться на земельній ділянці, що не була відведення для цієї мети, спростовується матеріалами інвентарної справи № 13766 на домоволодіння по АДРЕСА_1 з якої вбачається, що житловий будинок по будовано у 1910 році. Станом на 1954 рік за власником домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстровано в користуванні земельну ділянку в розмірі 618 кв. м. На підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 26 серпня 1986 року, ОСОБА_5 став власником 4/25 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та набув право користування на відповідну частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку., що підтверджується рішенням виконавчого комітету Ради народних депутатів № 660 від 12 жовтня 1988 року. 09 жовтня 1992 року ОСОБА_5 отримав дозвіл на будівництво добудови до житлового будинку по АДРЕСА_1 розміром 6,0х8,0 м, житлову площу по квартирі - 51, 73 кв. м. У дозволі зазначено план-схему зазначеного домоволодіння та план-проект добудови - веранда - площею 11,84 кв. м, кухня - 10, 35 кв. м та дві житлові кімнати, площею 11,48 кв. м. та 10,0 кв. м (а.с.20). Зазначені повноваження закріплені в Положенні про управління по містобудівництву, архітектурі, землеустрою та Землекористуванню Кіровоградського міськвиконкому, затвердженому рішенням міськвиконкому № 624 від 22 листопада 1991 року (а.с.148-151). Будівництво розпочато у 1992 році, закінчено у 2013 році.

В матеріалах справи є докази того, що відповідачем здійснювалась добудова на законних підставах.

В матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують позовні вимоги ОСОБА_4

Висновки суду апеляційної інстанції є такими, що відповідають положенням статті 376 ЦК України, роз'яснення, які містяться у п. 1 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в Постанові № 6-137цс14 від 17 грудня 2014 року.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду апеляційної інстанції не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Дьоміна О.О., Маляренко А.В., Попович О.В.