Справа № 530/302/15-ц
Номер провадження 2/530/209/15
20.05.2015 р.Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Должко С.Р. при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Паритет», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про стягнення невиплачених аліментів на утримання дітей і особисте утримання та неустойки (пені) за несплату аліментів, -
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю з урахуванням збільшення позовних вимог викладених у заяві від 19.05.2015 року та просив позов задовільнити у повному обсязі.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлений позов підтримав повністю.
З урахуванням думки осіб присутніх в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статей 224 227 ЦПК України за відсутності представника відповідача в судовому засіданні.
Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи документальні докази суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав.
У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.
Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Під час розгляду цивільної справи судом встановлено, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 19.11.2012 року у цивільній справі №1607/2834/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, було вирішено стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання дітей та аліменти на її особисте утримання до досягнення меншою дитиною трирічного віку.
Зіньківським районним судом на примусове виконання вищезазначеного рішення, були видані виконавчі листи, які були предявлені позивачкою до примусового виконання у ВДВС Зіньківського РУЮ, яке своїми постановами ВП № 35499038 та № 35497768 від 04.12.2012 року відкрило виконавче провадження із примусового виконання вищезгаданих виконавчих листів.
Судом було встановлено, що в період із січня по грудень 2013 року ОСОБА_2 працював на підприємстві у відповідача і отримував заробітну плату з якої відповідачем вираховувались аліменти, а саме: у січні 2013 року 501,88 грн.; у лютому 2013 року 614,55 грн.; у березні 2013 року 614,55 грн.; у квітні 2013 року 501,88 грн.; у травні 2013 року 409,70 грн.; у червні 2013 року 409,70 грн.; у липні 2013 року 409,70 грн.; у серпні 2013 року 409,70 грн.; у вересні 2013 року 409,70 грн.; у жовтні 2013 року 409,70 грн.; у листопаді 2013 року 409,70 грн.; у грудні 2013 року 333,97 грн., що в загальному становить 5434,73 грн..
Відповідно частини 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику.
Однак в супереч Закону з невідомих причин відраховані відповідачем із заробітної плати боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, яка є позивачем у даній справі, в наслідок чого виникла заборгованість в сумі 5434,73 грн., що підтверджується розрахунковими листами по заробітній платі ОСОБА_2, а також його особистими поясненнями наданими в судовому засіданні.
Відповідачем не надано до суду ніяких доказів, які б спростовували доводи позивача.
За таких обставин суд приходить до висновку відносно того, що сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на час розгляду даної справи становить 5434,73 грн., які були відраховані із заробітної плати боржника ОСОБА_2, але не були перераховані стягувачеві позивачці ОСОБА_1.
Відповідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Як пояснив в судовому засіданні третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, дійсно із його заробітної плати відповідачем здійснювалось відрахування аліментів на користь його колишньої дружини ОСОБА_1, однак у звязку із тяжким фінансовим становищем підприємства, грошові кошти які були наявні у підприємства в достатній кількості, щоб своєчасно сплачувати яліменти позивачці, спрямовувались в першу чергу на виробничі потреби (закупівлю паливномастильних матеріалів, запчастин, посвіного матеріалу та ін., так-як керівництво підприємства вважало це першочерговими потребами.
Таким чином суд приходить до висновку про те, що заборгованість зі сплати аліментів в сумі 5434,73 грн., виникла з вини відповідача у даній справі Приватного підприємства «Паритет».
Ухвалою від 12 січня 2015 року у справі №917/2573/14, про порушення провадження у справі про банкрутство господарський суд Полтавської області ухвалив:
2. Ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів по зобов'язанням, терміни виконання яких настали до дня введення мораторію згідно вимог частини 1 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;
- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;
- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;
- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Як передбачено ч. 1 4, 6 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, предявлений позов, який ґрунтується на грошових зобовязаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.
Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та розяснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання.
Якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцятиденного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову.
У разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.
Положення частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються до позовів за вимогами кредиторів, на які не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Відповідно параграфа 1 частини 5 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобовязують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Із вищезазначеного слідує, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги позивача у даній справі за позовом про стягнення невиплачених аліментів на утримання дітей і особисте утримання та неустойки (пені) за несплату аліментів.
3. Господарську діяльність банкрута завершити закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо;
4. У банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;
5. Припинити нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута.
6. Відомості про фінансове становище банкрута не є конфіденційними і не становлять комерційну таємницю.
7. Продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому ст. 44 Закону.
8. Скасувати арешт, якщо такий накладено на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном боржника. Накладення арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.
9. Кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом, який ліквідується, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.
Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.
Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.
10. Виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених розділом ІІІ Закону.
11. З дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припинити повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та, розпорядження його майном, а також припинити повноваження власника (власників) майна банкрута.
12. Здійснити офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом на офіційному веб сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтрернеті .
За змістом ч. 4. ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.
Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоровю громадян, сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.
Відповідно частини 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:
господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо;
строк виконання всіх грошових зобовязань банкрута вважається таким, що настав;
у банкрута не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів)), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури;
припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута;
відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю;
продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом;
скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;
вимоги за зобовязаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть предявлятися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі;
виконання зобовязань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.
Таким чином суд приходить до висновку про те, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення виплати аліментів до моменту винесення постанови про визнання відповідача банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, тобто по 17.02.2015 року.
За таких обставин нарахування неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення виплати аліментів до моменту визнання відповідача банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повинно здійснюватись наступним чином:
За січень 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 501,88 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 5,0188 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів до 31.01.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.02.2013 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 747 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 5,0188 грн. х 747 днів = 3749,0436 грн. нарахованої неустойки (пені).
За лютий 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 614,55 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 6,1455 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 28.02.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.03.2013 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 719 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 6,1455 грн. х 719 днів = 4418,6145 грн. нарахованої неустойки (пені).
За березень 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 614,55 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 6,1455 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 31.03.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.04.2013 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 688 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 6,1455 грн. х 688 днів = 4228,104 грн. нарахованої неустойки (пені).
За квітень 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 501,88 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 5,0188 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 30.04.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.05.2013 року по по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 658 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 5,0188 грн. х 658 днів = 3302,3704 грн. нарахованої неустойки (пені).
За травень 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 409,70 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 4,0970 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 31.05.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.06.2013 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 627 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 4,0970 грн. х 627 днів = 2568,819 грн. нарахованої неустойки (пені).
За червень 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 409,70 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 4,0970 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 30.06.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.07.2013 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 597 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 4,0970 грн. х 597 днів = 2445,909 грн. нарахованої неустойки (пені).
За липень 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 409,70 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 4,0970 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 31.07.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.08.2013 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 566 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 4,0970 грн. х 566 днів = 2318,902 грн. нарахованої неустойки (пені).
За серпень 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 409,70 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 4,0970 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 31.08.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.09.2013 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 535 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 4,0970 грн. х 535 днів = 2191,895 грн. нарахованої неустойки (пені).
За вересень 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 409,70 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 4,0970 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 30.09.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.10.2013 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 505 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 4,0970 грн. х 505 днів = 2068,985 грн. нарахованої неустойки (пені).
За жовтень 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 409,70 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 4,0970 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 31.10.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.11.2013 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 474 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 4,0970 грн. х 474 днів = 1941,978 грн. нарахованої неустойки (пені).
За листопад 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 409,70 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 4,0970 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 30.11.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.12.2013 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 444 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 4,0970 грн. х 444 днів = 1819,068 грн. нарахованої неустойки (пені).
За грудень 2013 року сума невиплачених відповідачем позивачці аліментів становить 333,97 грн., таким чином 1% від суми несплачених аліментів становить 3,3397 грн. Термін виплати зазначеної суми аліментів 31.12.2013 року, а отже нарахування неустойки (пені) повинно проводитись за період з 01.01.2014 року по 17.02.2015 року, день вирішення справи по суті, тобто за 413 днів прострочки виплати аліментів.
Виходячи із розрахунку 4,0970 грн. х 413 днів = 1379,2961 грн. нарахованої неустойки (пені).
Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Як передбачено ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
На підставі викладеного, керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 174, 197, 212-224 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Паритет», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про стягнення невиплачених аліментів на утримання дітей і особисте утримання та неустойки (пені) за несплату аліментів задоволити частково.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Зіньківський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_5