Номер провадження: 22-ц/785/5477/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Короткова В.Д., Гончаренко В.М.

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 підприємства житлово-комунального сервісу Черьомушки про визнання права користування жилим приміщенням, визнання членом сім'ї наймача, зобовязання укласти договір найму жилого приміщення, за зустрічним позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого приміщення, за апеляційною скаргою Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року, -

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права користування жилим приміщенням, визнання членом сім'ї наймача, зобовязання укласти договір найму жилого приміщення і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач вселився в квартиру АДРЕСА_1 у 1988 році ,як член сімї родини наймача ОСОБА_4 , яка була надана ОСОБА_4 та членам його сімї дружині ОСОБА_5, дітям ОСОБА_6, ОСОБА_7 відповідно до ордеру № 1119 від 01.11.1968 року.

Незважаючи на те ,що до березня 2014 року він був зареєстрований за іншою адресою, проте постійно з 1988 року проживав у спірній квартирі з дружиною ОСОБА_6

Посилаючись на те ,що наймачі ОСОБА_4 ,ОСОБА_5,ОСОБА_6 померли ,а відповідач Малиновська РА Одеської МР відмовляється укласти договір найму та визнати його новим наймачем спірної квартири, позивач остаточно просив :

-зобовязати Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради видати розпорядження щодо укладання з ОСОБА_2 договору найму квартири АДРЕСА_2, замість померлого наймача ОСОБА_4;

-зобовязати Комунальне підприємство житлово комунальний сервіс «Черьомушки» укласти з ОСОБА_2 договір найму квартири АДРЕСА_2;

-визнати за ОСОБА_2 право користування квартирою №37 по вул. Гайдара, 42/44 в м. Одесі, та членом сімї померлого наймача ОСОБА_4.

У листопаді 2014 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду з зустрічним позовом про виселення ОСОБА_2 із самоправно зайнятого житлового приміщення за адресою АДРЕСА_3, без надання іншого житлового приміщення і в обґрунтування зустрічного позову посилалися на те,що за життя наймач ОСОБА_4 та члени його сімї ,відповідно до ст.65 ЖК УРСР не надали письмової згоди на вселення ОСОБА_2 в квартиру ,а дружина ОСОБА_2- ОСОБА_6 після смерті батька ОСОБА_4 ,всупереч до вимог ст. 61 ЖК УРСР не переукладала договір найму жилого приміщення .

ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 не був зареєстрований , не перебував на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов ,що свідчить про самоправне вселення до спірної квартири.

Малиновська РА Одеської МР просила виселити ОСОБА_2 із самоправно займаного житлового приміщення за адресою АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримав , просив його задовольнити. Зустрічну позовну заяву не визнав, просив суд відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_8 районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував у повному обсязі.

Зустрічний позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Рішення ухвалено у відсутність представника відповідача ОСОБА_3 підприємства Житлово комунального сервісу «Черьомушки».

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено, у задоволенні зустрічного позову Малиновської РА ОМР відмовлено.

В апеляційній скарзі Малиновська РА ОМР, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги, а у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Малиновської РА ОМР підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи первісний позов виходив з того ,що ОСОБА_2 правомірно вселився у спірну квартиру у 1988 році , як член сімї наймача , постійно в квартирі проживає та набув право на укладення договору найму житлового приміщення .

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Статтею 64 ЖК УРСР встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Статтею 65 ЖК УРСР встановлено наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного зіншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 106 ЖК України визначено, що повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сімї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до розяснень п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із змінами та доповненнями) визначено, що суд, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. №9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. (Пункт 9 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98)

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчим комітетом Приморської ради народних депутатів ОСОБА_4 01.11.1968 р. був виданий ордер № 1119 серія ПР на право користування квартирою № 37 в будинку № 42/44 по вул.Гайдара у м.Одесі , яка на теперішній час належить територіальній громаді міста в особі Одеської міської ради (а.с.20).

В ордері родиною наймача квартири зазначені його дружина ОСОБА_5, донька ОСОБА_6 та син- Богомазов ОСОБА_9 .

12 серпня 1989 року позивач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.08.1989 року Малиновського РАГСу в м. Одесі., актовий запис № 710 (а.с.16) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.96-97).

Відповідно до пояснень позивача ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10 , наданих ними в судовому засіданні суду першої інстанції ,вбачається , що ОСОБА_2 до одруження у 1988 р. з ОСОБА_6 проживав з останьою у цивільному шлюбі ,а у 1989 році офіційно зареєстрував шлюбні стосунки , за згодою наймача ОСОБА_4 та членів його сімї вселився в спірну квартиру та постійно проживає в квартирі, сплачує комунальні послуги опікувався до смерті батьком дружини та дружиною.

Факт постійного проживання ОСОБА_11 у спірній квартирі з 1988 року підтверджується актом мешканців будинку № 42/44 по вул.Гайдара ,м.Одеси ,завіреного начальником ДУ № 2 КП ЖКС «Черьомушки» (а.с.11).

До березня 2014 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_2 та не спростовується позивачем.

Відповідно до наданих позивачем ОСОБА_2 пояснень колегії суддів ,вбачається ,що позивач був зареєстрований в квартирі батьків де він до одруження постійно проживав. До смерті дружини у нього взагалі не виникало питань щодо реєстрації у спірній квартирі через те ,що в цьому не було необхідності та відсутність будь яких суперечок з померлою дружиною та її батьком ОСОБА_4

Суд першої інстанції вірно встановив, що з 1988 р. позивач проживав разом з дружиною ОСОБА_6 як член сімї, вів з нею спільне господарство, спірна квартира була постійним місцем проживання позивача та вселився у спірну квартиру за згодою наймача та членів сімї наймача.

ОСОБА_5- дружина ОСОБА_4 померла 11.06.1987 р. ,що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I-ЖД№ 236158 від 19.08.2010 року (а.с.18).

Квартиронаймач ОСОБА_4 помер 09 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №238572 (а.с.19).

Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6, залишилась фактично наймачем квартири, але договір найму з КП ЖКС «Черемушки» не укладала.

22.03.2014 року ОСОБА_6 померла , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №374730 (а.с.17).

Після смерті дружини позивач звертався до відповідача з заявою щодо винесення розпорядження відносно зобовязання укладення з ним договору найму спірного житлового приміщення , але отримав відмову (а.с.92).

Судом першої інстанції вірно встановлено,що після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_6, позивач виконує обовязки добросовісного наймача жилого приміщення шляхом оплати житлово-комунальних послуг, іншого постійного місця проживання не має та відповідно до ст. 106 ЖК УРСР набув права на укладення договору найму житлового приміщення.

Суд першої інстанції вірно відмовляючи у задоволенні зустрічного позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого приміщення посилався на те,що Малиновською РА ОМР не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог.

Матеріали справи не містять ,а Малиновською РА Одеської міської ради , всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази самоправного зайняття ОСОБА_2 спірної квартири.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі обєктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що після смерті ОСОБА_4 його донькою ОСОБА_6 не переукладення договір найму жилого приміщення не заслуговують на увагу ,оскільки такий довід не спростовує законність ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що через те,що ОСОБА_2 не був зареєстрований у спірній квартирі ,що свідчить про те,що ОСОБА_2 не вважав себе членом сімї ОСОБА_4 та відсутність згоди наймача на його вселення , оскільки такі висновки та доводи є припущенням. Судом першої інстанції на підставі пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10, акту від 03.04.2014 року (а.с.11), пояснень позивача ОСОБА_2 вірно було встановлено те ,що ОСОБА_2 вселився у спірну квартиру та постійно проживає в квартирі за згодою наймачів ,як член родини наймача ОСОБА_4

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга Малиновської РА ОМР підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14