УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Червинська М.Є., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом положень ст. ст. 81, 116 Земельного кодексу України та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином у власність у безоплатному порядку частку із земельного фонду (п.18-2 Постанови Верховного Суду від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання спільним сумісним майном земельну ділянку, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що земельна ділянка, яка 5 червня 2001 року одержана ОСОБА_3 у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, та не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя.

Також суди обґрунтовано відмовили у поділі незавершеного будівництвом будинку, оскільки зазначений будинок незавершений будівництвом (готовність 54%), не зданий в експлуатацію, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), однак таких вимог ОСОБА_2 згідно із ст. 11 ЦПК України у суді першої інстанції не заявлено.

Доводи касаційної скарги, додані до неї матеріали, зміст оскаржуваного рішення апеляційного суду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого спеціалізованого суду України М.Є. Червинська

з розгляду цивільних і кримінальних справ