Номер провадження: 22-ц/785/2105/15
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Процик М.В..

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Одеської філії ПАТ "Укрінбанк" до ОСОБА_2 ОСОБА_6 ОСОБА_4 про примусове виселення з приватного будинку за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2013 року,-

встановила:

В червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд винести рішення про примусове виселення мешканців з приватного будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2, що є предметом іпотеки, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, а також стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 114.70 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що між Акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк") та фізичною особою ОСОБА_2 16 вересня 2008 року укладено договір іпотеки належного йому на праві власності приватного будинку в якості забезпечення зобов'язань Науково-комерційної приватної фірми "ГРАНІКА" за кредитною угодою №103 від 16.09.2008 року.

Відповідно до положень та умов кредитного договору банк надав позичальнику НКПФ "ГРАНІКА" кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін по 15 вересня 2009 року з лімітом кредитної лінії у розмірі 600000,00 гривень.

Строк дії кредитного договору було продовжено на 3 місяці по 15 грудня 2009 року, про що було укладено Додаткову угоду №2 від 15.09.2009р. до Кредитної угоди №103 від 16.09.2008р.

В зв'язку з невиконанням боржником НКПФ "ГРАНІКА" взятих на себе кредитних зобов'язань та неповерненням у встановлений кредитним договором строк грошових коштів, тобто по 15 грудня 2009 року, банком вчинено звернення стягнення на заставне майно - житловий будинок з надвірними спорудами, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Позивач вказує на те, що Банк неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_2 з письмовими вимогами щодо добровільного виселення з приватного будинку, однак станом на 31.05.2013 року іпотекодавець ОСОБА_2, ігноруючи всі письмові звернення банку, не звільнив в добровільному порядку приватний будинок. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2013 року позовні вимоги задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 ОСОБА_6 з приватного будинку АДРЕСА_2, без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання судових витрат. В решті позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Одеської філії ПАТ "Укрінбанк" відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між Акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк") та фізичною особою ОСОБА_2 укладено договір іпотеки належного йому на праві власності приватного будинку в якості забезпечення зобов'язань Науково-комерційної приватної фірми "ГРАНІКА" за кредитною угодою №103 від 16.09.2008 року.

Вказаний договір іпотеки 16 вересня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М.. за реєстровим№ 14536.

Відповідно до положень та умов кредитного договору банк надав позичальнику НКПФ "ГРАНІКА" кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін по 15 вересня 2009 року з лімітом кредитної лінії у розмірі 600000,00 гривень.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згодом 29 вересня 2009 року між сторонами було укладено Додатковий договір, в який було внесено відповідні зміни до договору іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. за реєстрованим №8016.

Відповідно до п. 2 Договору іпотеки, іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позичальника НКПФ "ГРАНІКА" за кредитною угодою № 103 від 16.09.2008 року та можливих змін та доповнень до неї щодо: вчасного та у повному обсязі повернення кредиту на умовах відновлювальної кредитної лінії у розмірі 600 000 гривень та будь-якого збільшення цієї суми у термін до 15 вересня 2009 року; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % річних; сплати пені та штрафів в порядку тарозмірі, передбаченому умовами кредитного договору; відшкодування збитків, іншої заборгованості за кредитним договором.

В зв"язку з невиконанням боржником НКПФ "Граніка" взятих на себе кредитних зобов"язань та неповерненням у встановлений кредитним договором строк грошових коштів, тобто по 15 грудня 2009 року, банком вчинено звернення стягнення на заставне майно - житловий будинок з надвірними спорудами, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис на договорі іпотеки вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. 12.05.2011 року за реєстром №2842.

01.06.2011 року Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП№266962482 щодо примусового виконання напису нотаріуса.

В ході проведення виконавчих дій було звернуто стягнення на нерухоме майно. Відповідно до договору про надання послуг і проведень прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна №10/233/12/і від 25.06.2012р - торгівельною організацією ПП "СП Юстиція" на 17.08.2012р було призначено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, які не відбулися в зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців.

21.09.2012 року було призначено повторні прилюдні торги з реалізації зазначеного нерухомого майна, які також не відбулися.

23 жовтня 2012 року Другим Київським ВДВС Одеського МУЮ затверджено акт про передачу майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ "Український інноваційний банк".

23 листопада 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. видано свідоцтво в порядку ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" яким остання посвідчила, що ПАТ "Український інноваційний банк" виявив бажання залишити за собою в рахунок погашення боргу нереалізоване на торгах нерухоме майно.

22 травня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_2 (а.с. 34).

Згідно з довідкою (випискою з домової книги про склад сім'ї) №659 від 08.09.2008 року в будинку зареєстровано три особи: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4. Домовласником являється ОСОБА_2.

Однак, відповідно до довідки адресно-довідкового бюро від 06.06.2013 року відповідач ОСОБА_4 знятий з реєстрації 29.02.2012 року за адресою АДРЕСА_1, а від так права проживати у спірному будинку не має, в даній частині позову правомірно відмовлено.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Також у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк га попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

В ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" вказано, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч.З ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку про виселення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 засновані на законі та відповідають умовам укладених договорів, а тому є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Так, Закон України "Про іпотеку" передбачає можливість виселення мешканців будинку, який перебуває в іпотеці, в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця.

На підставі викладеного, керуючись ст. 40 Закону України "Про іпотеку", п. 18.8 договору іпотеки №14536 від 16.09.2008р., банк направив на адресу іпотекодавця ОСОБА_2 письмову вимогу щодо добровільного виселення з приватного будинку. Перша вимога була направлена 29.12.2012року - лист №10-767 від 28.12.2012року, друга вимога - 08.02.2013 року.

Оскільки листи поверталися до банку з почтовою відміткою "повернуто за закінченням терміну зберігання", тому 20 березня 2013 року на підставі ст. 84 Закону України "Про нотаріат", приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. була передана заява банку до ОСОБА_2 з вимогою про виселення з будинку за адресою АДРЕСА_2.

Крім того відповідно до пункту 8 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється у разі звернення стягнення на нього за зобов'язаннями власника.

Оскільки право власності відповідачів на будинок, що є предметом іпотеки припинилося з набуттям права власності на неї Банком їх слід визнати такими, що втратили право користування спірним будинком.

Колегія суду погоджується з таким висновком районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апелянтів, як підставу для скасування оскаржуваного рішення, на неправомірність дій державного виконавця при передачі будинку що розташований АДРЕСА_2, та неправомірність набуття права власності позивачем будинку з якого виселено відповідачів, є необгрунтованими, оскільки свідоцтво, відповідно якого право власності на будинок АДРЕСА_2 належить позивачеві, є чинним та не є предметом спору в даній справі.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обгрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5- відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Г оловуючий Ю. І. Кравець

Судді: М.В.Процик

К.П.Мартинова