Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/359/15-ц

Провадження № 2/440/261/2015

28 квітня 2015 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Кос І.Б.

при секретарі Дутка С.І.,

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача Янчака П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Буськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Соломія-Сервіс" про оплату середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом. Просить суд стягнути з відповідача ПП "Соломія-Сервіс" на її користь середній заробіток за час затримки трудової книжки (в розмірі обчисленого на день її видачі) та моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. Зобов'язати ПП "Соломія-Сервіс" видати наказ про новий день звільнення та видати трудову книжку з новою датою звільнення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона з 29 липня 2013 року по 24 вересня 2014 року перебувала в трудових відносинах з ПП "Соломія-Сервіс", яке після розірвання трудового договору не повернуло їй трудову книжку, вишукуючи формальні перешкоди для цього. Натомість, відповідач у запропонованому зверненні вказав нову адресу адміністрації підприємства для отримання трудової книжки, за якою позивачка не знайшла відповідача. Не знайшли такого підприємства й працівники місцевого поштового відділення, внаслідок чого було повернуто звернення позивачки з рекомендованого надсилання. Відтак, позивачка вважає, що днем звільнення її з роботи в даному випадку слід рахувати день видачі їй трудової книжки, а за увесь час затримки її видачі відповідач повинен сплатити позивачці середній заробіток та відшкодувати моральну шкоду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали повністю з наведених вище підстав та просили суд позов задовольнити. Зокрема, позивачка пояснила суду, що вона у зазначений в позовній заяві період працювала у відповідача на посаді провізора в аптеці "Подорожник" у місті Буськ. 24.09.2014 року вона була звільнена з роботи та пішла додому. Цього ж дня близько 17 год. їй зателефонував менеджер з персоналу ПП "Соломія-Сервіс" ОСОБА_4, який вимагав щоб вона приїхала в офіс відповідача у місті Львові для отримання своєї трудової книжки. Повторно 26.09.2014 року ОСОБА_4 зателефонував їй із аналогічною вимогою. Однак, вона не змогла цього зробити, оскільки змушена була їхати до лікаря. 06.10.2014 року позивачка звернулась до відповідача із письмовою заявою про зміну формулювання причин звільнення та виплату заборгованості по заробітку. Згодом, 14.10.2014 року їй поступив ще один телефонний дзвінок від відповідача з вимогою забрати свою трудову книжку, але через гіпертонічний криз позивачка знову не змогла цього зробити. Крім цього, позивачка повідомила, що від представників відповідача їй надходили листи та смс про необхідність отримання нею трудової книжки та оформлення службових документів по роботі у відповідача. Проте, позивачка та її представник не змогли знайти відповідача по вказаній ним адресі. Натомість, 06.04.2015 року позивачка отримала від відповідача належну їй трудову книжку в аптеці "Подорожник", що у місті Львові на Сихові, адресу якої вона не зауважила. Таким чином, позивачка та її представник вважають, що затримка видачі ОСОБА_1 трудової книжки становить загальний строк 6 місяців і 8 днів, що відбувалось з вини відповідача, який діяв щодо неї упереджено, у зв'язку із чим позивачка перенесла стрес та захворювання, а тому визначили розмір морального відшкодування в сумі 15000 грн. справедливим та просять заявлені позовні вимоги задовольнити, стягнувши також із відповідача середній заробіток за увесь цей строк затримки видачі трудової книжки.

Представник відповідача за довіреністю Янчак П.О. в судовому засіданні заявлені позивачкою вимоги заперечив. Суду пояснив, що позивачка працювала провізором в аптеці "Подорожник" у місті Буськ, звідки 24.09.2014 року була звільна та одразу ж покинула місце роботи, у зв'язку із чим вручити їй трудову книжку цього ж дня не видавалось можливим. При цьому, належна позивачці трудова книжка постійно зберігалась в ПП "Соломія-Сервіс" в офісі у місті Львові по проспекту Червоної Калини, 68. Представники відповідача неодноразово телефонували позивачці з проханням їй забрати трудову книжку по вказаній адресі, як і направляли з цього приводу позивачці листи та смс, чого вона сама ж не заперечує. Однак, позивачка постійно уникала цього. Лише 06.04.2015 року вона отримала трудову книжку в офісі ПП "Соломія-Сервіс". Відтак, представник відповідача вважає, що позивачкою не представлено жодних доказів щодо заподіяння їй шкоди, а затримка з отриманням позивачкою трудової книжки мала місце виключно з її вини. Просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вислухавши думку всіх учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може грунтуватись на припущеннях, що випливає із ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Судом установлено, що ОСОБА_1 у період із 29 липня 2013 року до 24 вересня 2014 року працювала на посаді провізора аптеки "Подорожник" № 24 у місті Буськ Львівської області, перебуваючи у вказаний період в трудових відносинах із відповідачем ПП "Соломія-Сервіс".

Наказом директора ПП "Соломія-Сервіс" № 445-к позивачка ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади з 24 вересня 2014 року за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Незважаючи на те, що день звільнення працівника з роботи є його останнім робочим днем, позивачка ОСОБА_1 передчасно покинула місце роботи, оскільки із 14 год. до 18 год. була відсутня на робочому місці.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Так, 24.09.2014 року позивачці ОСОБА_1 було виплачено розрахункові кошти в сумі 2159,81 грн.

Однак, через відсутність позивачки на робочому місці в другій половині дня 24.09.2014 року, ознайомити її з наказом про звільнення та вручити трудову книжку відповідачу не вдалося.

Трудова книжка ОСОБА_1 зберігається в ПП "Соломія-Сервіс" в офісі м. Львів по проспекту Червоної Калини, 68.

У відповідності до пункту 4.2 інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 року за № 110, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Однак, заяви щодо надіслання трудової книжки поштовим відправленням, на адресу ПП "Соломія-Сервіс" не надходило.

Натомість, листами ПП "Соломія-Сервіс" від 24.09.2014 року вих. № 24/09/2014 та від 30.09.2014 року вих. № 30/09/2014 надсилало ОСОБА_1 повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, які остання отримала 26.09.2014 року та 03.10.2014 року відповідно.

Згідно з частиною 4 ст. 235 КЗпП України та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Усі наведені вище обставини були встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Так, рішенням Буського районного суду Львівської області від 03.12.2014 року було відмовлено у задоволенні позовних у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства "Соломія-Сервіс" про зміну формулювання причин звільнення, виплату заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримання розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та моральної шкоди. Вказане рішення суду було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 05.03.2015 року (а.с. 17-20, 28-29).

Поряд із цим, вказаними судовими рішеннями встановлено, що вини відповідача в затримці видачі трудової книжки позивачці не має, про що вбачається із рішення Буського районного суду Львівської області від 03.12.2014 року, яке набрало законної сили (а.с. 29).

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що відповідач надсилав позивачці листи та неодноразово телефонував з приводу необхідності ОСОБА_1 отримати трудову книжку, яку вона фактично отримала в ПП "Соломія-Сервіс" 6 квітня 2015 року. Вказані обставини визнаються сторонами по цій справі, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відтак, вимога позивачки про зобов'язання ПП "Соломія-Сервіс" видати наказ про новий день звільнення та видати трудову книжку з новою датою звільнення до задоволення не підлягає.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що правових підстав для виплати позивачці середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки позивачці не має, оскільки вини ПП "Соломія-Сервіс" у цьому не має, а тому заявлена вимога до задоволення не підлягає.

Що стосується заявленої позивачкою вимоги про відшкодування їй відповідачем моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., суд констатує, що позивачкою в судовому засіданні не доведено цього, а в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження обставин заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю за їх недоведеністю.

Ураховуючи викладене, на підставі ст.ст. 36, 47, 116, 235, 237 КЗпП України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 223 ЦПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області, через Буський районний суд Львівської області, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя: І. Б. Кос