АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/479/15 Доповідач - Сташків Б.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю сторін: представника ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_2, представника ПП "Захід-хліб-збут-2002"- Кукурудзи Р.Є.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2 на рішення Теронпільського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до приватного підприємства " Захід-хліб-збут-2002", третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - приватне акціонерне товариство " Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; позовом третьої особи, що заявляє самостіні вимоги ОСОБА_2 до приватного підприємства "Захід-хліб-збут-2002", третьої особи, які не заявляють самостійних вимог - приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія", ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до приватного підприємства "Захід-хліб-збут-2002" про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайсуду від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002», третьої особи, які не заявляють самостійних вимог, - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнуто із приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» в користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) грн. грошового відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» в користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_5 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року та винести нове судове рішення, яким стягнути з приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» на користь ОСОБА_5 150 000грн. моральної шкоди, 12 776,17 грн. витрат, повязаних з лікуванням ОСОБА_7 та 3 659,80 грн. витрат на поховання ОСОБА_7 Апелянтка посилається на те, що особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, а тому не буде суперечити закону пред'явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, як третя особа, що заявляє самостійні вимоги вважає рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року незаконним, посилаючись на те,що суд невірно визначив розмір моральної шкоди, не врахував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, з врахуванням ступеня вини відповідача, не врахував характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілої, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, характер моральних страждань і наслідків, що наступили, в зв'язку з тим просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року та винести нове рішення яким стягнути з приватного підприємства « Захід-хліб-збут-2002» на користь ОСОБА_8 150 000грн у якості відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, як третя особа, що заявляє самостійні вимоги просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року та винести нове рішення яким стягнути з приватного підприємства « Захід-хліб-збут-2002» на його користь 150 000 грн у якості відшкодування завданої йому моральної шкоди, 52 485,41 грн, у якості відшкодування вартості пошкодженого автомобіля, 61 757,78 грн у якості відшкодування вартості витрат пов'язаних з лікуванням посилаючись на те, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності потерпілого та особи, яка за неї відповідає,однакові. Позов може бути задоволений, якщо особа, яка має нести цивільну відповідальність замість винного має право регресу до винної особи. Суд першої інстанції на вказані положення чинного законодавства уваги не звернув, не зясував, чи було надане відповідачем страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та чи могло виникнути у страховика право регресу до страхувальника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги позивачки ОСОБА_5, ОСОБА_1, як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_2, як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав.

1)
У відповідності до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

2) Відмовляючи в позовах про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, виходив з того, що підприємство "Захід-хліб-збут-2002", як власник джерела підвищеної небезпеки, застрахувала автомобіль марки «КАМАЗ-5320», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричеп «ОДАЗ-9370», реєстраційний номер НОМЕР_2 у приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» страхувальником ОСОБА_9 08 вересня 2011 року, строк дії полісу з 09 вересня 2011 року по 08 вересня 2012 року, подало вчасно до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заяву-повідомлення про ДТП та пояснення водія ОСОБА_10 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди. Однак потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з часу настання страхового випадку і до дня винесення судом рішення не зверталися до страхової організації із заявою про погодження розміру та отримання страхового відшкодування. Дані про те, що страхова компанія винуватця ДТП є неспроможною або неналежно виконує свої обов'язки, у зв'язку з чим потерпілі особи вимушені звернутися до винуватця дорожньо-транспортної пригоди із цивільним позовом про відшкодування спричиненої шкоди, в матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні їх не здобуто. Приватне підприємство «Захід-хліб-збут-2002», цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», не погоджується здійснити відшкодування шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 та третій особі, яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_2, і ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» притягнута за заявою позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 в якості третьої особи, а не відповідача, то суд відмовив в задоволенні позовних вимог.

3) Задовольняючи частково позов про стягнення з приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» в користь третьої особи ОСОБА_1 в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_8 є матірю потерпілого ОСОБА_7, який отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер і у відповідності до ст.ст.16,23,1168 ЦК Ураїни, з врахуванням стану здоровя потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступені тяжкості заподіяних страждань їх тривалість, час та зусилля перенесення втрати рідної людини визначив розмір відшкодування моральної шкоди та стягнення її з винної особи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено,що вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік. Згідно ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Із змісту вироку вбачається, що близько 07 год. 00 хв. 25 лютого 2012 року водій ОСОБА_10 керуючи автопоїздом, рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Треблече» в напрямку від м.Тернополя до м.Теребовля. На 350 км вказаної автодороги, наближаючись до с.Кровінка Теребовлянського р-ну, водій ОСОБА_10 допустив перекидання автопоїзду і виїзд на смугу зустрічного руху. Внаслідок перекидання і виїзду на смугу зустрічного руху ОСОБА_10 допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz-308», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 У результаті зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля «Mercedes-Benz-308», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що згідно вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року цивільна відповідальність приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» в момент ДТП була застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а застрахованим транспортним засобом є зазначений автомобіль марки «КАМАЗ-5320», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричеп «ОДАЗ-9370», реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахований приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» страхувальником ОСОБА_9 08 вересня 2011 року, строк дії полісу з 09 вересня 2011 року по 08 вересня 2012 року.Відповідно до вказаного Полісу страховик, яким є приватне акціонерне товариство«Українська пожежно-страхова компанія» , забезпечує відшкодування шкоди, завданої майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, а тому саме страховик приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» повинна відшкодовувати шкоду, завданої позивачу у розмірі, визначеному за умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Згідно ст. З Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року (далі - Постанова), відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. .

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках -МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Крім цього, у ч. 22.1 ст. 22 вищевказаного Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом положень цього Закону та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик.

З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2012 року приватне підприємство «Захід-хліб-збут-2002» подало до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заяву-повідомлення про ДТП та пояснення водія ОСОБА_10 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції підставно прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги позивачкою ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 до приватного підприємства " Захід-хліб-збут-2002" третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог- приватне акціонерне товариство " Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є передчасними і до задоволення при таких обставинах не підлягають, оскільки потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2.з часу настання страхового випадку і до дня винесення судом рішення не зверталися до страхової організації із заявою про погодження розміру та отримання страхового відшкодування, як це передбачено п.35.1. ст.35 Закону № 1961-IV. Дані про те, що страхова компанія винуватця ДТП є неспроможною або неналежно виконує свої обов'язки, у зв'язку з чим потерпілі особи вимушені звернутися до винуватця дорожньо-транспортної пригоди із цивільним позовом про відшкодування спричиненої шкоди, в матеріалах справи відсутні. В судовому засіданні представник ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підтвердив ці обставини. Приватне підприємство «Захід-хліб-збут-2002», цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», не погоджується здійснити відшкодування шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 та третій особі, яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_2

Не заслуговують на увагу доводи представника позивача ОСОБА_1, третьої особи, яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди було неналежне технічне обслуговування транспортного засобу, яким керував ОСОБА_10, так як вони спростовуються вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року, яким ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, винесеною 28 липня 2012 року, якою відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_12 за фактом випуску в експлуатацію завідомо технічно несправного транспортного засобу на підставі п.2 ст.6 КПК України, у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Апеляційна інстанція не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог третьої особи ОСОБА_1, яка заявляє самостійні вимоги до привавтного підприємства "Захід-хліб-збут-2002", як власника джерела підвищеної небезпеки про стягнення 20 000 грн відшкодування моральної шкоди, встановивши факт завдання ОСОБА_1моральної шкоди, передбаченої п.п. 1 та 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно встановив, що з вини приватного підприємства " Захід-хліб-збут-2002", як власника джерела підвищеної небезпеки сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких наступила смерть і позивачка ОСОБА_1, як мати потерпілого має в порядку ст.23 ЦК України право на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд не врахував тяжкість заподіяння моральної шкоди, які перенесла і переносить позивачка ОСОБА_1 після смерті її сина ОСОБА_7

У відповідності до положень ст.ст.16, 23 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи з положень ч.2 ст.1187 та ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 лютого 2012 року, ОСОБА_7отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер. Третя особа, яка заявила самостійні вимоги - ОСОБА_1, є матір'ю померлого. Смерть сина призвела до стресів та нервових розладів, внаслідок чого стан здоров'я ОСОБА_8 значно погіршився.

Визнаючи за необхідність стягнення з приватного підприємства «Захід-хліб-збут-2002» в користь ОСОБА_1 20 000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з врахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди втратила сина ОСОБА_7, а тому внаслідок цього зазнала моральних страждань, що привело до погіршився стану її здоровя. Однак, суд визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди не врахував глибину фізичних та душевних страждань їх характер та обсяг, яких зазнала позивачка, не врахував, що позивачка є матірю потерпілого, в неї погіршився станїї здоровя, страждання і надалі продожують тривати.

За таких обставин, судова колегія пришла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди слід змінити, збільшивши суму відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.304, 307, 309, 313-317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити, а апеляційні скарги позивача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2 на рішення Теронпільського міськрайонного суду від 12 лютого2015 року залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 лютого2015 року змінити в частині стягнення із приватного підприємства "Захід-хліб-збут-2002" в користь ОСОБА_1 20 000 грн. відшкодування моральної шкоди, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 20 000 грн до 50 000 грн.

В решті частини рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків