Справа № 646/6726/15-ц
№ производства 2/646/1382/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.15 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого: cудді Чудовського Д.О.,

при секретарі судового засідання: Жура О.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

відповідача: не з'явився,

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2015 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовними вимогами про усунення порушень у праві власності шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття його з реєстраційного обліку. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що вона із відповідачем до 14.02.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, у період шлюбу відповідач подарував позивачеві 3/5 частин квартири АДРЕСА_1, з грудня 2013 року відповідач не проживає у даній квартирі. У зв'язку з тим, що відповідач не сплачує вартість використаних житлово-комунальних послуг, вважає, тим самим, що відповідач порушує її право власності, а тому, з підстав передбачених ст. 71 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України, відповідач вважається таким, що втратив право на користування квартирою.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач проживав у квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками ще до реєстрації шлюбу із позивачем у 1991 році. На разі, співвласниками квартири є вона та її повнолітній син - ОСОБА_3, який разом із позивачем проживають у квартирі, відповідач деякий час після розірвання шлюбу проживав у квартирі, однак у 2013 році залишив квартиру та не проживає у ній. При цьому позивач зазначила, що їй невідомо з яких причин відповідач залишив квартиру, так само позивачу не відомо, чи спілкується її син, який є співвласником квартири, з відповідачем та яке відношення сина до заявлених позивачем вимог.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча судом вживались заходи для його належного повідомлення, заперечень до суду не подав.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі суд приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 17.01.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, за яким остання прийняла у власність 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, якому належить 1/5 частини квартири та ОСОБА_1, яка є власником 4/5 частин квартири (а.с. 38-40).

За відомостями адресно-довідкового бюро відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 10.02.1999 року (а.с. 14).

Як пояснила у судовому засіданні позивач, відповідач був її чоловіком та батьком ОСОБА_3, тобто проживав у квартирі як член сімї власників житла.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано 14.02.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5).

Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що вони є подругами позивача, пам'ятають, що позивач та відповідач після розірвання шлюбу деякий час проживали спільно, однак у 2013 році відповідач, з невідомих причин, перестав проживати у квартирі.

Відповідно до ч.1 ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, у судовому засіданні позивачем не надано жодного доказу відсутності відповідача у квартирі без поважних причин.

Також, позивачем не подані докази тієї обставини, що між іншим співвласником квартири ОСОБА_3 та відповідачем по справі, відсутня домовленість щодо можливої відсутності відповідача понад один рік, суду не подані докази того, що співвласник квартири ОСОБА_3 також бажає визнати відповідача таким, який втратив право користування цією квартирою.

Крім того, позивачем не доведено того, що відповідачем порушується право власності позивача на квартиру лише тим, що відповідач не проживає у квартирі, або те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою позивачеві, оскільки відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

До позовної заяви позивачем на підтвердження своїх вимог подані копії квитанцій про сплату за комунальні послуги, однак зі змісту їх вбачається, що платником їх є не позивач, а ОСОБА_6 (а.с.11-12).

Судом також не приймається у якості доказу не проживання відповідача у квартирі понад один рік, письмові пояснення підписані від імені ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, оскільки суд позбавлений можливості встановити походження цих пояснень, через те, що підписи на цих поясненнях не посвідчені в установленому законом порядку, а тому є доказами недопустимими. (а.с. 24-29).

Окремо суд зазначає, що при умові не сплати вартості комунальних послуг відповідачем, позивач не позбавлений можливості звернутися до судових органів щодо стягнення з відповідача сплачених грошових коштів за спожиті комунальні послуги у певній частині.

При вирішенні даного спору судом встановлено, що до даних правовідносин не може бути застосована ст. 71 ЖК УРСР, оскільки квартира перебуває у приватній власності, а норми ст. 71 ЖК УРСР регулюють житлові відносини, що складаються у сфері використання державного та комунального житла.

Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до абз. 2 ст. 7 З.У. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

За змістом ст.ст. 3, 6, 7, 11 .У. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання проводиться органом реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.

Оскільки позивачем позовні вимоги в частині зняття з реєстрації відповідача не були пред'явлені до органу реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, а також у зв'язку із відмовою судом у задоволені позовних вимог в частині визнання відповідачем таким, що втратив право користування квартирою, суд відмовляє з цих підстав у позовних вимогах в частині зняття його з реєстраційного обліку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 405 ЦК України, ст. 3, 6, 7, 11 З.У. «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», ст. 1, 2, 4, 8, 10, 14, 15, 60, 61, 88, 208-209, 212, 213, 215, 224, 225, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем у розмірі 243,60 грн. зарахувати в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15.10.2015 року.

Суддя Д.О. Чудовський