Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Рожина Ю.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на автомобіль та визнання автомобіля спільною сумісною власністю,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2013 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на автомобіль марки «MitsubishiPajero», 2003 року випуску, тип ТЗ: легковий - В універсал, № кузова (шасі) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 в частині зазначення власником автомобіля ОСОБА_2.

Визнано вищезазначений автомобіль спільною сумісною власністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_2 є боржником ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі чого ухвалено рішення та відкрите виконавче провадження, відповідно до якого ОСОБА_2 не має іншого майна, крім автомобіля право власності якого визнається у справі.

Стверджує, що ОСОБА_1 не наводить жодних доказів щодо вкладу у купівлю автомобіля. Доводить, що автомобіль був куплений за гроші, видані у кредит ПАТ КБ «ПриватБанк».

__________________________________________________________________________

Справа № 569/12862/13-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Ореховська К.Е.

Провадження № 22-ц/787/390/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М. Також зазначає, що ОСОБА_2 не має права відчужувати автомобіль доки на нього накладений арешт.

Просить скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль був придбаний за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 вказана як власник, а не співвласник, а тому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу слід визнати недійсним та визнати автомобіль спільною сумісною власністю.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Сторонами вказане рішення не оскаржувалось і є чинним.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідачка ОСОБА_2 є донькою позивачки.

У 2003 році ОСОБА_2 придбала автомобіль «MitsubishiPajero», 2003 року випуску, тип ТЗ: легковий - В універсал, № кузова (шасі): НОМЕР_2 у ТОВ «Ніко-Україна», згідно договору купівлі-продажу автомобіля № 0401-0603 від 04.06.2003 року, який і був зареєстрований на неї.

Відповідно до п.4.1 договору №0401-0603 від 04.06.2003 року було сплачено перший внесок у сумі 14000 грн 00 коп.Для повної оплати вартості автомобіля було взято кредит.

03 липня 2003 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №1238, відповідно до якого банк зобов»язався надати позичальнику кредит в сумі 43371, 29 доларів США в строк до 27 червня 2008 року в обмін на зобов»язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів, комісійної винагороди в обумовлені даним договором строки. Кредит надавався на ціль: придбання автомобіля по програмі «Автомобілі в кредит».

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи не встановлено, що на момент купівлі автомобіля ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали, були пов»язані спільним побутом та мали взаємні права та обов»язки.

Крім того, ОСОБА_1 не надала доказів того, що автомобіль був придбаний за спільні грошові кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а не тільки за кошти ОСОБА_2, яка купила автомобіль за гроші, надані їй у кредит ПАТ КБ «ПриватБанк».

На думку колегії суддів твердження позивачки, що в 2003 році вона особисто сплатила перший внесок по договору кредиту №1238 від 03 липня 2003 року в сумі 14000 грн не заслуговують на увагу, так,як з чеку (а.с.10) не вбачається прізвища особи, яка внесла ці кошти.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підтвердження доводів апеляційної скарги представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав у судовому засіданні апеляційного суду рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2010 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ТзОВ «Суське мисливське господарство» про звернення стягнення на майно, з якого вбачається, що позов задоволено та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення заставлене майно, в тому числі і автомобіль марки «MitsubishiPajero», 2003 року випуску, тип ТЗ: легковий - В універсал, № кузова (шасі): НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно зі ст.4 вищезазначеного Закону предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення.

В судовому засіданні апеляційного суду Рівненської області представник ПАТ КБ «ПриватБанк» пояснив, що дійсно відповідно до довідки від 01.11.2013 року, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 не має заборгованості перед банком, проте згідно з договором застави автотранспорту 0804/53/ТЗ/2 від 15 квітня 2008 року вказаний автомобіль знаходиться під заставою банку, відповідно до якого заставодавець (ОСОБА_2.) надала в заставу автомобіль «MitsubishiPajero» в забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_5 (позичальником) перед заставодержателем (банком) та надав копію даного договору апеляційному суду.

Згідно з п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ України від 07.09.1998 року № 1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально. У графі "Особливі відмітки" свідоцтва про реєстрацію або тимчасового реєстраційного талону транспортних засобів щодо іншого співвласника може бути зроблено запис: ______ (прізвище, ім'я, по батькові або найменування юридичної особи) має право керувати (експлуатувати) та є співвласником".

З огляду на наведене, у суду першої інстанції не було підстав визнавати недійсним свідоцтво про право власності на автомобіль.

Судова колегія вважає, що вимоги ОСОБА_1 не підлягаються задоволенню, оскільки суперечать вимогам діючого законодавства.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

А тому суд, вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2013 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати понесені по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 461,51 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук Судді: М.П.Григоренко

Ю.М.Рожин