Справа № 645/805/15-ц
Провадження № 2/645/879/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд стягнути кошти у розмірі 41 527.50, що складає 50% від сплаченої позивачем суми за навчання у період з вересня 2010 по серпень 2015 роки.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 17.06.1994 р. по 06.07.2006 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5. У звязку з тим, що відповідач, навіть під час шлюбу, добровільно не бажав утримувати дітей - Фрунзенським судом м. Харкова було винесено рішення від 16 травня 2006 року згідно якого з відповідача стягувалися аліменти на користь дитини у розмірі 150 гривень, додаткових витрат на дітей відповідачем не провадилось. В 2010 року ОСОБА_5 склав іспити і був зарахований до Харківського національного медичного університету на контрактну форму навчання, зараз він перейшов на пятий курс медичного університету, через те, що специфіка навчання в медичному університеті не передбачає заочної форми навчання, він не має можливості заробляти кошти самостійно, а через це провадити щомісячні оплати контракту власним коштом. Тому протягом всього цього часу позивач змушена працювати на декількох роботах та самостійно сплачувати кошти за навчання сина. На перше вересня 2015 року сума, що була нею сплачена складає 83 055 гривень. На її утриманні окрім сина є ще і донька, а тому такі витрати для неї є значними. Неодноразово вона зверталась до ОСОБА_3 з проханням допомогти їй з оплатою навчання, але вони були залишені ним поза увагою.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити надала суду пояснення, аналогічні викладеним вище.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду заперечення на позовну заяву, в якій зазначив, що витрати позивачки на навчання сина не можуть вважатися додатковими витратами, про які йдеться в ст. 185 Сімейного кодексу України, оскільки вони не зумовлені якимись «особливими» обставинами та нагальними потребами, за яких без цих витрат не можна було б обійтись. Він не надавав згоди на здійснення позивачкою таких витрат, це є особистою ініціативою позивачки. На час прийняття рішення про вступ їх сина до Харківського мед.університету він не мав можливості забезпечувати навчання на платній основі, оскільки офіціального місця працевлаштування та регулярних доходів не мав. Навпаки, після закінчення сином медичного коледжу, він знайшов йому місце працевлаштування за фахом зубного техніка, відповідно здобутій у коледжі спеціальності, однак, позивач взяла витрати на навчання на себе. Якщо матеріальний стан позивачки дозволяє їй витрачати такі значні кошти на дані потреби, і вона прийняла рішення їх витратити, то це не може бути підставою для того, щоб він зобовязаний був компенсувати їй 50% цих витрат.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позові вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 17.06.1994 року, яки було розірвано 9 серпня 2006 року, про що зроблено відповідний актовий запис №335 (свідоцтво про розірвання шлюбу серія 1-ВЛ№031893 від 09 серпня 2006 року).

Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких з ОСОБА_3 на користь позивача рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 4 травня 2006 року було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку до досягнення старшою дитиною повноліття.

Як вбачається з довідки №37 від 27.01.2015 року, наданої Харківським національним медичним університетом МОЗ України, ОСОБА_5 навчається на 5 курсі стоматологічного факультету на контрактній основі, термін навчання з 01.09.2010 року по 30.06.2015 року.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Позивач в судовому засіданні підтвердив ,що кошти які вона просить суд стягнути на її користь є аліменти на утримання сина ОСОБА_5 що продовжує навчання.

Відповідно до Постанови ПВСУ №3 від 15.05.2006 року «По застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України пр. розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів,обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку,сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форм навчання) виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів:досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;продовження ними навчання;потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Однак, на момент звернення до суду позивача з даним позовом, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, досяг 23 річного віку.

Окрім того, як вбачається з довідки №70 від 21.04.2010 року, ОСОБА_3 працював у Комунальному закладі культури «Центральна бібліотека ім..ОСОБА_6 ЦБС Московського району» м.Харкова з 06.12.2007 року, його дохід з 1 жовтня 2009 року по 31 березня 2010 року склав 1670 гривень.

Позивачем не надано суду доказів про наявність у відповідача можливості надавати допомогу на утримання сина, який навчається.

Згідно ст. 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до яких не передбачена можливість стягнення аліментів на користь особи на утриманні якої знаходиться дитина шляхом повернення сплаченої суми за період навчання.

Даних про звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина до досягнення ним 23 років суду не надано.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що позивачем не доведено необхідність стягнення з відповідача 50% від сплаченої нею суми за навчання у період з вересня 2010 по серпень 2015 року, тому позовні вимоги є необґрунтованими і безпідставними,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 187, 189-192, 194-197, 201 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10,59, 60, 88, 212 - 215, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: