Справа № 265/1703/15-ц
Провадження № 2/265/1050/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г., при секретарі Тушкановій Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання втративши право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації, виселення без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації будинку № 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі, який належить їй на праві власності. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що є власником будинку 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок та землю. У 2005 році її син ОСОБА_4 одружився на відповідачці і вони стали проживати в спірному будинку однією сімєю. 13.06.2014 році її син помер, однак відповідачка залишилася проживати в спірному будинку, створюючи своєю поведінкою нестерпні умови для її проживання, як власниці будинку. Зазначала, що ні яких договорів оренди з відповідачкою не укладала, будинок відповідачці не продавала, тому реєстрація відповідачки в спірному будинку обмежує її права як власника. Посилаючись на вимоги ст..ст.321,391 ЦК України, просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі, виселив її з будинку та зняв з реєстрації.

У послідуючим позивачка декілька разів змінювала свої позовні вимоги в частині кола осіб та в остаточні редакції просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі, зняв її з реєстрації за даною адресою та виселити ОСОБА_3 з будинку 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі, без надання іншого жилого приміщення.

Позивачка ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилася, просила розглянути справу за її відсутністю за участю її представників, задовольнивши позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності, повністю підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідачка це дружина його покійного брата ОСОБА_2 Г.А. Спірний будинок 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі належить його матері, позивачці по справі. У 2005 році його мати зареєструвала ОСОБА_3 у спірному будинку і вони всі разом, тобто його мати, брат, ОСОБА_3 і її неповнолітня дитина стали проживати у будинку. Після народження дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач була не проти і її реєстрації у спірному будинку. Після смерті брата, відносини між його матірю та ОСОБА_3 погіршилися і його мати не бажає, щоб остання проживала в спірному будинку. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 та пояснив, що після реєстрації шлюбу між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3, остання зі згоди власника будинку, тобто позивачки ОСОБА_2, стала проживати в ньому. Після смерті ОСОБА_4 відносини між позивачем та відповідачем змінилися, почалися сварки, відповідачка навіть забрала правовстановлюючі документи на жилий будинок і позивачка вимушена була звертатися із заявою в міліцію. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та пояснила, що в спірному будинку постійно проживала з 2000 року разом із чоловіком, який помер та дітьми, позивачка по справі проживала ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2007 року вона зареєстрована в спірному будинку за згодою власника будинку позивачки, яка також була не проти реєстрації її неповнолітньої дитини. Вона спочатку з чоловіком, а зараз сама несе всі розходи за комунальними платежами. Вказувала, що між нею та позивачкою не має неприязних стосунків, і позивачка сама не бажає проживати в спірному будинку. Пояснювала, що її чоловік постійно працював і спірний будинок будувався на їх спільні гроші. Просила в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що знаходилася у дружніх стосунках з померлим ОСОБА_4, знала як його першу дружину, так і другу ОСОБА_3 Пояснювала, що проживає по сусідству, тому бачила, як ОСОБА_4 починав будувати будинок ще зі своєю першою дружиною, а приблизно з 2002 року ОСОБА_4 став проживати в спірному будинку з ОСОБА_3, її дитиною, а потім і їх спільної дитиною. Позивачка по справі взагалі не проживала в спірному будинку, іноді проходила доглядала за городом. Їй відомо, що власником спірного будинку є позивачка, і та не заперечувала, щоб у будинку проживала ОСОБА_3 з дітьми, ні яких сварок між позивачкою та відповідачкою вона не бачила.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_3 її донька, з 2000 року вона разом із дитиною стала проживати однією сімєю з ОСОБА_4 в спірному будинку. ОСОБА_3 проживає в спірному будинку і на сегодняшній час, іншого житла вона не має. Їй відомо, що позивачка проживала і проживає по вулиці Азовстальська, а в спірний будинок приходила в гості до сина та невістки.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знайома із сімєю Шевченко-Дорошенко десять років, часто приходила до них в гості в будинок 84 по вулиці Тернова. Вона тільки один раз бачила позивачку, звідки зробила висновок, що та не проживає в будинку, а проживає в іншому місці. Їй відомо, що будинок будував ОСОБА_4, і їй тільки у судовому засіданні стало відомо, що позивачка є власником будинку. Вона також знає, що ОСОБА_3 зареєстрована в спірному будинку і проживає в ньому до цього часу.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що знайом з померлим ОСОБА_4 з 1999 року, так як разом працювали, спочатку займалися бізнесом, потім ходили у море. Приблизно з того часу він познайомився з ОСОБА_3 і скільки він її знає, вона постійно разом з ОСОБА_4 та дітьми проживала та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2. Йому відомо, що ОСОБА_3 зареєстрована у спірному будинку, коли проходила реєстрації ніхто проти не був. Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1, брат покійного, постійно налаштовує свою маму ОСОБА_2 проти ОСОБА_3 Йому також відомо, що будівництвом спірного будинку займався ОСОБА_4, тому він та його сімя проживали в ньому, а ОСОБА_2 ніколи в ньому не проживала. Вказував, що первісно земельну ділянку на будівництво будинку отримував ОСОБА_4, а потім всі документи переоформив на свою мати, так як вона має пільги.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки та будинку 84 по вулиці Тернова в місті Маріуполі, що підтверджується державним актом на землю № 52 від 28 березня 1995 року, виданого на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради народних депутатів за № 60/3 від 15.02.1995 року та зареєстрованого за № 15 (а.с. 9-11) та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно будинок 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі (а.с.12-13).

Згідно рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 28.01.2015 року за № 22, вважати житловий будинок літ.А-1 (державний акт про право власності на земельну ділянку від 28.03.1995 року № 52, декларація про готовність обєкту до експлуатації від 17.11.2014 року № ДЦ 97), що належить ОСОБА_2, розташованим за адресою вулиця Тернова, 84 (а.с.14).

Факт належності земельної ділянки за адресою місто Маріуполь вулиця Тернова, 84 на праві власності саме ОСОБА_2 підтверджується відповіддю начальника управління Держземагенства у місті Маріуполі Донецької області (а.с.15).

Факт належності ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі підтверджується технічним паспортом на будинок (а.с.16-23).

Згідно свідоцтва про одруження серії 1-НО № 199073, 10 червня 2003 року був укладений шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про що свідчить актовий запис № 151 від 10.06.2003 року (а.с.59).

Згідно свідоцтва про народження серії 1-НО № 089629, ОСОБА_10 народився 06.07.2006 року, про що свідчить актовий запис № 622 від 04.08.2006 р., батьками якого вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.60).

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-НО № 799885, ОСОБА_4 помер 24.06.2014 році, про що свідчить актовий запис № 849 від 24.06.2014 року (а.с.26).

Згідно із довідкою, наданою головою комітету самоврядування «Дружба» від 23.04.2015 року, у будинку 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі зареєстровані та проживають: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, її неповнолітній син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 та власник будинку ОСОБА_2, позивач по справі (а.с.58). Факт реєстрації відповідачки за зазначеною адресою підтверджується її паспортом ВН 281968, де зазначено місце реєстрації місто Маріуполь вулиця Тернова, 84 (а.с.41-43), а також домовою книгою (а..с.77-80).

Згідно зі статтею 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть всі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно разом проживають разом за наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо вищевказані особи перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач і члени його сімї.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 не заперечував, що його мати ОСОБА_2, позивачка по справі, добровільно зареєструвала відповідачку ОСОБА_3, а в послідуючим її сина ОСОБА_10 в будинку 84 по вулиці Тернова у м. Маріуполі, однак проживати відповідачка в спірному будинку почала за рік до реєстрації шлюбу із ОСОБА_4, тобто з 2002 року, як член сімї.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачка була зареєстрована в спірному будинку позивачкою, як член сімї.

У судовому засіданні сторонами не заперечувався той факт, що відповідачка ОСОБА_3 разом із дітьми проживає у спірному будинку приблизно з 2002 року і до цього часу, з будинку нікуди не виїжджала, доглядає за будинком, оплачує комунальні послуги, про що підтвердили у судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, в частині оплати комунальних послуг дані обставини підтверджуються наданими з боку відповідача квитанціями про сплату комунальних платежів за період з 2011 року по 2015 рік включно.

Факт сплати комунальних послуг сімєю Шевченко-Дорошенко не заперечував у судовому засіданні і представник позивача ОСОБА_11, вказуючи, що комунальні послуги оплачував той, хто проживав, а саме сімя Шевченко-Дорошенко, більш того, його мати має пенсії 1300 грн. і не змозі це роботи.

Відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У звязку з цим, визнані позивачем вищенаведені обставини, судом приймаються як доведені.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають паво займати, визначається його власником.

Втім, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інакше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Як було встановлено у судовому засіданні будинок 84 по вулиці Тернова у м. Маріуполі є єдиним постійним місцем проживання відповідачки та її дітей. Посилання позивача у своєї позовної заяві на ті обставини, що відповідач ОСОБА_3 взагалі не була членом її сімї, у них не було спільного бюджету та вона дала згоду лише на тимчасове проживання, спростовуються доказами, які були досліджені у судовому засіданні, а також поясненнями представника позивача ОСОБА_11 та свідків, що в спірному будинку починаючи з 2002 року проживала сімя Шевченко-Дорошенко, позивачка взагалі не проживала в даному будинку, а тільки приходила та доглядала за городом. Дані обставини свідки повязують з тим, що саме померлий ОСОБА_4 і будував спірний будинок на гроші своєї сімї.

Отже, як зясовано у судовому засіданні, ОСОБА_3 з 2002 року і по цей час проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5 за згодою власника будинку ОСОБА_2 була зареєстрована в ньому, відповідно у суду не має підстав для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у спірному будинку.

Що стосується позовних вимог в частині виселення відповідачки без надання іншого приміщення та зняття її з реєстрації, суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню, у звязку з тим, що ОСОБА_3 за згодою власника ОСОБА_2, який до цього часу не змінювався, набула право користування жилим приміщенням в будинку 84 по вулиці Тернова у м. Маріуполі.

Відповідно до ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семи днів на підставі, крім іншого, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Під час судового розгляду позивач не навів ніяких обставин, які б свідчили про порушення його прав Державній міграційній службі України, та не надавши цьому доказів, тому, як недоведені та передчасні, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 про зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою будинок 84 по вулиці Тернова у м. Маріуполі та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку із відмовою позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі не підлягають стягненню із відповідача на його користь судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю будинком 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі, шляхом визнання ОСОБА_3 втративши право користування жилим приміщенням будинку 84 по вулиці Тернова у місті Маріуполі зняття її з реєстрації за даною адресою та виселення без надання іншого жилого приміщення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя, а учасниками процесу, які не були присутні при його проголошенні, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя І.Г. Мельник