Номер провадження: 22-ц/785/5551/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 23 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про виселення,-

встановила:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача, вказуючи, що 26.11.2007 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ODBRGA00000576, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 35 700 гривень у вигляді кредитної лінії, а ОСОБА_2 зобовязався своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання зобовязань між Банком та ОСОБА_2 29.11.2007 року укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок № 4 по вул. Фрунзе в с. Новопетрівка Миколаївського району Одеської області.

В порушення умов вказаного договору відповідач прострочив виплату грошової суми, тому, у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, представник позивача звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 27 квітня 2010 року рішенням Миколаївського районного суду Одеської області звернуто стягнення на житловий будинок, загальною площею 39,10 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Миколаївський район, с. Новопетрівка, вул. Фрунзе, 4, шляхом продажу вказаного будинку ПАТ КБ «Приватбанк». Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється звільнити вказаний будинок, то представник ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд виселити ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані бо проживають у житловому будинку № 4 по вул. Фрунзе в с. Новопетрівка Миколаївського району Одеської області, а також стягнути судові витрати (а. с. 2-3).

Ухвалою суду від 05.03.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 60).

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 23 березня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку № 4 по вул. Фрунзе в с. Новопетрівка Миколаївського району Одеської області, а також стягнуто судові витрати у розмірі 365,40 гривень. В іншій частині позову відмовлено (а. с. 72-73).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати судове рішення в частині відмови у виселенні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з ухваленням нового рішення в цій частині, яким виселити вказаних осіб, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 80-83).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що він втратив право користування цим будинком, у звязку із зверненням стягнення на нього відповідно рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2010 року. Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» в частині виселення третіх осіб дружини ОСОБА_3 та малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції входив із того, що вони не є стороною в справі, а є третіми особами за позовом ПАТ КБ «Приватбанк», а тому на них не можна покладати будь-які обов'язки.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону і зібраним доказам.

Судом встановлено, що 26 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ODBRGA00000576, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 35 700 гривень у вигляді кредитної лінії, а ОСОБА_2 отримав та зобовязався повернути у строк до 25 листопада 2027 року грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом (а. с. 5-7).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № ODBRGA00000576, між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 29 листопада 2007 року, предметом якого є житловий будинок № 4 по вул. Фрунзе в с. Новопетрівка Миколаївського району Одеської області (а. с. 8-10).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч.1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, в звязку з чим загальна заборгованість по погашенню кредиту станом на 30.01.2009 року складає 36 536,80 гривень.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2010 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено у повному обсязі. В рахунок погашення заборгованості в розмірі 36 536,80 гривень за кредитним договором № ODBRGA00000576 від 26.11.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок № 4 по вул. Фрунзе в с. Новопетрівка Миколаївського району Одеської області, що належить ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а. с. 12).

Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Матеріали справи містять повідомлення від 02 вересня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» на імя ОСОБА_2 про порушення ним зобов'язань за кредитним договором і про необхідність добровільного звільнення його та всіх зареєстрованих осіб житлового будинку № 4 по вул. Фрунзе в с. Новопетрівка Миколаївського району Одеської області (а. с. 11).

У житловому будинку № 4 по вул. Фрунзе в с. Новопетрівка Миколаївського району Одеської області зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується ксерокопією паспорту ОСОБА_2, довідкою Виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 27.01.2015 року за № 41, довідкою Виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 27.01.2015 року за № 42 (а. с. 15, 41).

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанк» в частині виселення ОСОБА_2 із спірного будинку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ПАТ КБ «Приватбанк» дотримано обов'язкову процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом місяця відповідача по справі ОСОБА_2

Проте, відсутні докази отримання ОСОБА_3 особисто та ОСОБА_3, як законним представником неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, вимоги банку про звільнення спірного будинку, оскільки кожен з них особисто повинен був отримати письмову вимогу про виселення. Відсутність таких відомостей дає підстави для висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» не дотримано обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця всіх проживаючих та зареєстрованих в житловому будинку № 4 по вул. Фрунзе в с. Новопетрівка Миколаївського району Одеської області.

Таким чином, недотримання вищезазначеної процедури є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки.

Крім того, відповідачем у справі позивач визначив ОСОБА_2

ОСОБА_3 та неповнолітні діти були визначені позивачем третіми особами.

Необґрунтованим є довід апеляційної скарги про те, що треті особи є повноцінними учасниками судового процесу і судом може бути вирішено питання стосовно їх прав, в тому числі виселення даних осіб.

Частиною 1 статті 30 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За правилами ч. 1 ст. 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Під час розгляду справи суд першої інстанції правильно виходив з того, що суд повинен вирішувати питання саме про права та обов'язки сторін, а не третьої особи.

Вимоги ст. ст. 26, 27, 30, 31, 215 ЦПК України вказують на те, що позовні вимоги можуть бути пред'явлені лише до відповідача/відповідачів, а зобов'язальне рішення суду, зокрема про виселення, може стосуватися лише відповідачів, а не третіх осіб, оскільки треті особи не володіють необхідним комплексом процесуальних прав для судового захисту від позову.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже, суд мав роз'яснити позивачеві право на подачу заяви про залучення до участі у справі належних співвідповідачів.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Змінювати субєктний склад сторін по справі в апеляційної інстанції не передбачено процесуальним законодавством.

Інших доводів апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» не містить.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин. Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 23 березня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 23 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_6