АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/2855/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Парфенюк В.І.
Провадження № 22-ц/789/744/15 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду від 22 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Чортківська районна державна адміністрація про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання і повернення дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Чортківського районного суду від 22 квітня 2015 року :

Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання і повнрнення дитини також відмовлено за безпідставністю.

Судові витрати покладено на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні справи по суті безпідставно не взяв до уваги той факт, що вона добровільно не самоусувалася від виховання дітей та участі у їх житті. ОСОБА_2 та його мати постійно чинили їй перешкоди у спілкуванні з дочкою, виштовхували її силою з помешкання. Крім цього, вважає, що в словах її малолітньої дочки щодо бажання проживати з батьком, а не з нею відстежується багато висловів, які не характерні для дітей десятилітнього віку, має місце навіювання, нав'язування думки сторонніх дорослих родичів, що підтвердив в судовому засіданні спеціаліст-психолог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на обставини викладені в ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей посилаючись на те, що з 14 травня 1998 року по 6 травня 2009 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Чортківського районного суду від 6 травня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано і визначено місце проживання дітей із матір'ю. В серпні 2013 року ОСОБА_1 пішла з дому, проживає з іншим чоловіком, а діти залишилися з ним. З того часу відповідачка дітьми не цікавиться, а тому за таких обставин просив суд визначити місце проживання дітей з батьком.

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про відібрання і повернення дитини, вказавши на те, що рішенням Чортківського районного суду від 6 травня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано і визначено місце проживання дітей із нею. Однак, не зважаючи на розірвання шлюбу, вона заради дітей продовжувала проживати в будинку чоловіка. В серпні 2013 року відбувся конфлікт, в ході якого відповідач з своєю матір'ю побили її та вигнали з дому без коштів та речей. З того часу вона постійно намагається забрати дітей на проживання до себе, проте, відповідач чинить їй перешкоди у цьому, не даючи можливості навіть поспілкуватися з дітьми. З вересня 2014 року син навчається в Борщівському агротехнічному коледжі та проживає в гуртожитку даного навчального закладу. З лютого 2015 року на вихідні приїжджає до неї, при цьому перешкод в його спілкуванні з батьком вона не робить. В свою чергу відповідач не дає можливості спілкуватися з дочкою та агресивно настроює її проти неї. На неодноразові прохання дозволити їй зустріч з дочкою відповідач відмовляє.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та визначаючи місце проживання дочки ОСОБА_5 разом із ним, суд першої інстанції виходив з того, що саме батько здатний надати доньці належний рівень виховання, матеріального забезпечення, створити належні умови для її розвитку. Крім цього, малолітня донька в судовому засіданні виявила особисту прихильність та бажання проживати саме з батьком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що під час проживання у зареєстрованому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Чортківського районного суду від 6 травня 2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано та залишено дітей проживати разом з матір'ю.

З серпня 2013 року сторони проживають окремо: ОСОБА_2 проживає в жилому будинку в с. Сосулівка Чортківського району, а ОСОБА_1 проживає в м. Чорткові в орендованій квартирі з чоловіком, з яким перебуває в фактичних шлюбних відносинах.

Син, ОСОБА_4, з 1 вересня 2014 року навчається в Борщівськомку агротехнічному коледжі, а дочка, ОСОБА_3, навчається в 6 класі Сосулівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Чортківського району та проживає разом з батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_6 опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проживає в квартирі, що складається з трьох кімнат жилою плошею 65,2 кв.м.. в будинку загальною площею 85,2 кв.м., що належить бабці ОСОБА_6

Обстеженням матеріально-побутових умов за місцем проживання позивача будь-яких перешкод щодо можливості проживання малолітньої дитини не встановлено, виявлені в наявності усі необхідні побутові та матеріальні умови для цього, а саме: житловий будинок новий цегляний 1982 року побудови, газифікований, електрофікований, є ванна кімната; в особистому селянському господарстві утримуються свині, птиця; в користуванні знаходиться 0,66 га землі (акт обстеження матеріально-побутових умов від 03.12.2014 року (а.с.12).

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини № 5 від 27 січня 2015 року Чортківської районної державної адміністрації та висновку Чортківської районної державної адміністрації № 02-316/01-14 від 23 лютого 2015 року надано дозвіл на проживання дітей сторін: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання батька. З висновку вбачається, що таке рішення прийнято з врахуванням пояснення матері дітей, довідок зі школи та характеристик сільської ради, думки дітей з даного питання.

З характеристик дітей, виданих Сосулівською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів 5 грудня 2014 року, вбачається, що батько дітей та їх бабуся постійно цікавляться дітьми, піклуються про них, приходять на батьківські збори. Мати дітей дуже рідко приходить до школи.

З характеристики ОСОБА_2 вбачається, що останній за час проживання в с. Сосулівка зарекомендував себе з позитивної сторони. З сусідами та жителями села в дружніх, доброзичливих відносинах. В громадських місцях поводить себе добре, правопорушень не допускає.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

В судовому засіданні в суді першої інстанції дочка сторін ОСОБА_3 сказала, що більше любить батька, хоче проживати саме з ним, оскільки батько любить її, турбується про неї, приділяє їй увагу, цікавиться її навчанням. З мамою не бажає спілкуватися, її боїться, ображена на неї, за те, що вона залишила її.

Таким чином, враховуючи особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, розвитку, забезпечення належних матеріально-побутових умов дитини, враховуючи вік дитини та їх прихильність до батька, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_2 в жилому будинку в с. Сосулівка Чортківського району.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги думку дитини про бажання проживати з батьком, оскільки ця думка їй нав'язана, колегія суддів оцінює критично, оскільки ОСОБА_1 добровільно віддалилася від доньки, тривалий час не приділяла їй належної уваги і турботи, тим самим втратила контакт із нею.

Твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 та його сім'єю чиняться перешкоди у її спілкуванні із донькою, що унеможливлює налагодження тісного контакту між ними, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних фактів та саме дії матері були спрямовані на розлучення з дочкою, так як вона залишила її проживати з батьком.

Крім цього, в період з серпня 2013 року і до моменту подачі ОСОБА_2 позову про визначення місця проживання дітей з ним вона не зверталася в суд із позовом про захист своїх прав шляхом відібрання дитини. Вказаний позов був поданий нею лише в березні 2015 року, що свідчить про її байдуже ставлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 Сімейного кодексу України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і передачі її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та вірного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про відібрання та повернення їй малолітньої дитини, оскільки це суперечитиме інтересам дитини, а зміна звичних для неї умов життя, розрив із батьком, якого вона вважає найбільш значимою та важливою людиною у своєму житті стане для дитини психотравмуючим фактором за умови відсутності в матері належного контакту з дитиною та її прихильності до неї.

Згідно ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на даний час навчається в Борщівському агротехнічному коледжі і проживає в гуртожитку цього навчального закладу. В судовому засіданні в суді першої інстанції виявив бажання в подальшому проживати саме з матір'ю. Тому, враховуючи бажання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання з ним малолітнього сина.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, права та обовязки сторін, ретельно перевірив їх доводи і заперечення, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Керуючись ст. ст.307, 308, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УхвалиВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Чортківського районного суду від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7