Справа № 473/3346/15-ц
"16" жовтня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,
за участю: позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Вознесенський сиркомбінат» про стягнення інфляційних втрат, процентів за неправомірне користування чужими коштами, -
В серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Вознесенський сиркомбінат», в якому після уточнення просила про стягнення інфляційних збитків, процентів, внаслідок порушення грошового зобовязання у загальному розмірі 3 044 грн. 43 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що на підставі укладених між нею та відповідачем цивільно правових договорів від 01.11.2011 року, 01.12.2011 року, 01.01.2012 року, 01.02.2012 року, 05.03.2012 року, позивач протягом листопада 2011 року березня 2012 року виконувала роботи, визначені умовами вказаних договорів. Проте, відповідач порушив умови договорів в частині вчасної оплати за виконані роботи, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 3 546 грн. 11 коп.
Обумовлена заборгованість в повному обсязі була стягнута з ПАТ «Вознесенський сиркомбінат» на користь ОСОБА_1, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.09.2012 року.
Між тим, вищевказана заборгованість відповідачем не виплачена й на даний час. В звязку з чим, в силу ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач просила стягнути інфляційні втрати в розмірі 2 654 грн. 46 коп., а також 389 грн. 97 коп., в якості плати за неправомірне користування чужими коштами.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Разом з тим, період за який належить стягнути проценти, внаслідок порушення грошового зобовязання визначила з 01.04.2012 року по 31.08.2015 року.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Зокрема, судом встановлено, що 01.11.2011 року, 01.12.2011 року, 01.01.2012 року, 01.02.2012 року, 05.03.2012 року сторони уклали між собою пять окремих цивільно-правових договорів, за якими позивач зобов'язувалася виконувати протягом листопада 2011 року березня 2012 року роботи щодо прання та ремонту спец.одягу, прибирання підсобних приміщень, а відповідач зобов'язався забезпечити виконавця всім необхідним для виконання робіт, прийняти виконані роботи за актом приймання-передачі виконаних робіт та протягом 20 днів з дня прийняття провести повну оплату цих робіт в розмірі, передбаченому договорами.
Проте, відповідач порушив умови договорів в частині вчасної оплати за виконані роботи, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 3 546 грн. 11 коп. (обчислено з утриманням необхідних обов'язкових платежів).
Відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.09.2012 року з ПАТ «Вознесенський сиркомбінат» на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по оплаті виконаних робіт у вищевказаному розмірі. На підставі вказаного рішення суду 05.10.2012 року був виданий виконавчий лист, який був предявлений для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції.
Між тим, вищевказана заборгованість відповідачем станом на 15.09.2015 року не виплачена, що вбачається з повідомлення відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції за № 140024 від 15.09.2015 року.
Так, згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
За змістом ст.ст. 524,533 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов'язань зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.
За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Належним виконанням зобов'язання є прийняте кредитором виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.
Отже, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог позивача, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
При цьому, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК інфляційні втрати та 3% річних за неправомірне користування чужими коштами мають компенсаційний, а не штрафний характер і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, позивач має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних за неправомірне користування її коштами.
Отже, з відповідача на користь позивача належать до стягнення інфляційні втрати за період з 01.01.2013 року по 01.08.2015 року в розмірі 2 652 грн. 72 коп., виходячи з встановлених індексів інфляції за вказаний період, а також 363 грн. 74 коп. в якості плати за неправомірне користування чужими коштами за період з 01.04.2012 року по 31.08.2015 року (3 546 грн. 11 коп. х 3 % / 365 х 1 248 дні). При цьому, суд діє в межах заявлених позивачем вимог щодо розміру заборгованості та періоду, за який підлягають обрахуванню вказані виплати.
В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 224 228, 233 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Вознесенський сиркомбінат» про стягнення інфляційних втрат, процентів за неправомірне користування чужими коштами - задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Вознесенський сиркомбінат» на користь ОСОБА_1 2 652 грн. 72 коп. інфляційних втрат, 363 грн. 74 коп. процентів за неправомірне користування чужими коштами, судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 3 260 грн. 06 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Л.В.Лузан