АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Слюсар Т.А.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Редун М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 4 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про визнання дій незаконними, стягнення частини неврахованої та невиплаченої заробітної плати, частини матеріальної допомоги на оздоровлення, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про визнання незаконними дій щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, не нарахування та невиплати частини заробітної плати, стягнення недоплаченої заробітної плати, стягнення не нарахованої та невиплаченої матеріальної допомоги, відшкодування моральної шкоди.

Справа № 753/18011/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5868/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
Позивач ОСОБА_1 зазначала, що, працюючи на посаді провідного юриста, з 1 липня 2013 року отримувала посадовий оклад та надбавку за інтенсивність праці, особливий характер роботи, розмір яких із затвердженням нового штатного розпису 1 грудня 2013 року змінено. З 3 лютого 2014 року у зв'язку із затвердженням нового штатного розпису її посадовий оклад було зменшено, а з 18 березня 2014 року припинено нарахування та виплату надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи, яка згідно штатного розпису від 3 лютого 2014 року у провідного юриста складала 1591 грн.50 коп. Вважає, що відповідачем такими діями порушені положення ст.32 КЗпП України, у зв'язку з чим нею недоотримана заробітна плата в сумі 19545 грн.20 коп. Крім того, зазначала, що відповідачем всупереч п.8.5 колективного договору, порушено її право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні у 2013 році щорічної відпустки у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача 1500 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 29830 грн. завдану зазначеними вище порушеннями її трудових прав.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 4 березня 2015 року задоволені частково позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано незаконними дії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» щодо не нарахування та невиплати частини матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 Стягнуто з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь ОСОБА_1 частину матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 2379 грн.52 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати і ухвалити нове, якими задовольнити її вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, уточнивши, що згодна з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача частини невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, в частині відмови їй у задоволенні позовних вимог просила рішення скасувати і ухвалити нове, яким вимоги її задовольнити.

Представник ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду юрисконсульта ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з посадовим окладом згідно штатного розкладу відповідно до наказу № 198 від 19 листопада 2012 року.

Відповідно до наказу № 102/3/13-к від 1 липня 2013 року ОСОБА_1. переведено на посаду провідного юриста ДП «Центр» з 1 липня 2013 року та встановлено посадовий оклад згідно штатного розкладу.

Згідно наказу № 1-О від 1 листопада 2013 року «Про встановлення надбавок до посадового окладу з 1 листопада 2013 рок. ОСОБА_1 встановлено з 1 листопада 2013 року персональну надбавку до посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи в розмірі 11 %. Всі надбавки та доплати, встановлені до видачі цього наказу, скасовані.

З 1 грудня 2013 року на підприємстві введено новий штатний розпис, відповідно до якого оклад провідного юриста складав 4301 грн., надбавка за інтенсивність праці, особливий характер роботи складала 473 грн.11 коп.

Згідно наказу № 03-О від 3 лютого 2014 року «Про встановлення надбавок до посадового окладу в лютому 2014 року» ОСОБА_1 з 3 лютого 2014 року встановлено персональну надбавку до посадового окладу за інтенсивність праці, особливий характер роботи в розмірі 50 %. 3 лютого 2014 року затверджено новий штатний розпис, відповідно провідного юриста складав 3183 грн., надбавка за інтенсивність праці, особливий характер роботи складала 1591 грн.50 коп.

Наказом генерального директора ДП «Центр» від 18 березня 2014 року № 04-О були скасовані накази № 1-О від 1 листопада 2013 року та № 03-О від 3 лютого 2014 року у зв»язку із складним фінансовим станом.

Наказом № 196-к від 11 серпня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України ( заява ОСОБА_1).

Судом встановлено, що змін в організації роботи та праці відповідача не відбулося, з вимогами про визнання незаконними змін діючих умов оплати праці, що передбачено ст..103 КЗпП України, а також визнання незаконним наказу № 04-О від 18 березня 2014 року ОСОБА_1 не зверталася. Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача про визнання дій відповідача та стягнення частини не нарахованої та невиплаченої заробітної плати є недоведеними. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції також виходив із їх недоведеності та пропуску строків, установлених ст..233 КЗпП України.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці, систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Судом першої інстанції встановлено і це не спростовується доводами апеляційної скарги, що змін в організації виробництва та праці в ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» не відбулося, а отже відсутні підстави для застосування положень ч.3 ст.32 КЗпП України, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині безпідставності відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з огляду на таке.

Відповідно до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що відповідачем у 2013 році ОСОБА_1 була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі меншому, ніж передбачено п.8.5 розділу 8 Колективного договору, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимог позивача в цій частині та стягнення з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь ОСОБА_1 2379 грн.52 коп.

За таких обставин, наявні підстави стверджувати про порушення відповідачем трудових прав позивача ОСОБА_1 на отримання належних їй виплат, передбачених умовами колективного договору. Отже, колегія суддів вважає, що за встановлених обставин є підстави вважати, що позивачу заподіяна моральна шкода.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.94 КЗпП України заробітна плата-це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з структури заробітної плати, як вона описана в ст..2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата визначається як будь-яка виплата в грошовій формі або видача в натуральній формі, яка провадиться підприємством на користь працівника і має заохочувальний або компенсаційний характер.

Як зазначено в колективному договорі виплата матеріальної допомоги на оздоровлення працівників при наданні відпустки у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати є обов'язком адміністрації ДП. Зазначене дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, право на яку має позивач, входить до обсягу її заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин, вважати обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо застосування до вимог про відшкодування моральної шкоди за невиплату частини матеріальної допомоги на оздоровлення положень ч.1 ст.233 КЗпП України, якими встановлений тримісячний строк звернення до суду немає підстав. А тому рішення Дарницького районного суду м.Києва від 4 березня 2015 року в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди за невиплату матеріальної допомоги підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів виходить із доведеності позовних вимог, принципів розумності і справедливості і вважає, що до стягнення на користь позивача підлягає 500 грн.

На підставі наведеного, та керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 4 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: