У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсним рішення селищної ради, державного акта на права власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2013 року та рішення апеляційного суду Київської області від 13 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня Київської області в інтересах держави звернувся до суду із позовом до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на те, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2140/25-5 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва й обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку. За договором купівлі-продажу від 1 вересня 2009 року ОСОБА_3 продала зазначену земельну ділянку ОСОБА_4, у зв'язку із чим на державному акті вчинено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_4

Прокурор зазначав, що вказана земельна ділянка розташована за межами населеного пункту смт. Коцюбинське Київської області та перебувала в постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство», оскільки цю земельну ділянку було надано в користування Святошинському лісопарковому господарству згідно з постановою Ради Міністрів Української РСР від 20 червня 1956 року. Отже, Коцюбинською селищною радою прийнято рішення про відчуження земельної ділянки з перевищенням повноважень і без виключення її із земель Державного лісового фонду України, без її вилучення з користування КП «Святошинське лісопаркове господарство», тобто без відома держави в особі уповноваженого органу та постійного землекористувача.

Посилаючись на порушення Коцюбинською селищною радою вимог ст. ст. 20, 21, 39 ЗК України, ст. 57 Лісового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», якою передбачено обов'язковість проведення державної експертизи проектів землеустрою щодо відведення земель лісогосподарського призначення, ст. ст. 3, 10, 12, 13, 23 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. ст. 228, 336 ЦК України та нікчемність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 5 червня 2009 року, прокурор м. Ірпеня просив суд визнати недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2140/25-5, визнати недійсним державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_3, на право власності на земельну ділянку з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4 та скасувати його державну реєстрацію, визнати право власності держави на земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2140/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4 та скасовано його державну реєстрацію.

У позові про визнання права власності держави на земельну ділянку відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 червня 2014 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2013 року частково скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в частині визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_3, з відміткою про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_4, та у скасуванні державної реєстрації акту відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора Київської області просить скасувати судові рішення у частинах, у яких у позові відмовлено та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов частково й визнаючи недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2140/25-5 та державний акт серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався ст.ст. 116, 122, 173, 174, 155 ЗК України та виходив із того, що це рішення прийняте Коцюбинською селищною радою з перевищенням своїх повноважень і з порушенням вимог пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, оскільки на момент його прийняття були відсутні будь-які графічні або інші землевпорядні документи, які б підтверджували межі смт. Коцюбинське Київської області. Державний акт з відміткою про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_4, виданий на підставі незаконного рішення ради, є недійсним. Суд також вважав, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 1 вересня 2009 року, не відповідає вимогам закону, оскільки є недійсним рішення селищної ради про надання цієї земельної ділянки ОСОБА_3, однак договір купівлі-продажу недійсним не визнаний через відсутність таких позовних вимог. При цьому суд вважав недоведеним факт належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду та перебування її в користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що селищна рада не мала підстав для відмови ОСОБА_3 у наданні земельної ділянки у власність і дійшла висновку про прийняття сільською радою спірних рішень в межах своєї компетенції. Також апеляційний суд не знайшов підстав для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку з відміткою про перехід права власності до іншої особи, оскільки ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, який у встановленому порядку недійсним або нікчемним судом не визнаний, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем майна, отже підстави для визнання недійсним державного акта та скасування його державної реєстрації відсутні.

Проте погодись із висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2140/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 1 вересня 2009 року земельну ділянку площею 0,1200 га по АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_4

На державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданому ОСОБА_3, зроблено відмітку про перехід права власності па спірну земельну ділянку до ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-III «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Установивши факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання ОСОБА_3 земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом документації, яка б встановлювала межі смт. Коцюбинське Київської області, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 116, 122, ч. 1 ст. 155 ЗК України, пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, дійшов обґрунтованого висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту, та недійсність такого рішення селищної ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції від 16 вересня 2008 року, яка була чинною на момент прийняття селищною радою рішення) право власності на земельну ділянку виникає з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, суд першої інстанції на підставі зазначених норм дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним і державного акта, виданого ОСОБА_3 на підставі недійсного рішення селищної ради.

Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13).

Саме така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 25 червня 2014 року № 6-67цс14, а також 24 вересня 2014 року № 6-146цс14, які постановлені за результатами перегляду судових рішень у справах цієї категорії.

Таким чином, апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив та не перевірив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, фактично встановив у рішення добросовісність набуття ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку і ухвалив рішення з такими порушенням матеріального права і процесуального права, що унеможливили встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 13 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко