Справа №484/4076/14-ц 23.04.2015 23.04.2015 23.04.2015
Провадження №22-ц/784/940/15
провадження № 22ц/784/940/2015 Головуючий у першій інстанції: Маржина Т.В.
категорія 27 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

23 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Орельській Н.М.,

за участі: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 10 березня 2009 року між ним та ОСОБА_6 було укладено договір позики в простій письмовій формі, згідно якого він передав ОСОБА_6 в позику 170000 грн., які останній зобов'язався повернути до 10 травня 2009 року. У визначений договором строк ОСОБА_6 повернув лише частину боргу в розмірі 20000 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 червня 2009 року з ОСОБА_6 на користь позивача було стягнуто 150000 грн. в рахунок погашення боргу за договором позики.

В подальшому дружина боржника - ОСОБА_5, 12 серпня 2009 року надала розписку, якою визнала суму боргу і зобов'язалась погасити борг з 15% надбавкою протягом року.

Посилаючись на те, що відповідачка є солідарним боржником за вказаним договором позики, однак свої зобов'язання також не виконала, позивач, уточнивши свої вимоги, просив суд стягнути з неї 277502 грн. боргу, який складається із: заборгованості за договором позики - 150000 грн., а також збитків завданих неналежним виконанням договору позики - 127502 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до змісту ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який на той час перебував у шлюбі з ОСОБА_5, уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав ОСОБА_6 170000 грн. строком на два місяця до 10 травня 2009 року (а.с. 6-7).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2009 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано. Дане рішення набрало законної сили 5 червня 2009 року.

Оскільки ОСОБА_6 виконав свої зобов'язання за договором позики лише частково, 26 травня 2009 року він надав ОСОБА_3 розписку, в якої зобов'язався повернути борг в розмірі 150000 грн. після продажу квартири. З таким зобов'язанням погодилась і ОСОБА_5, що підтверджується її власним підписом на цій же розписці (а.с. 114).

Отже, оскільки ОСОБА_5 не оспорювала спірний договір позики, а навпаки погодилась з наявністю боргу її чоловіка по даній позиці, зазначене свідчить про те, що цей договір було укладено в інтересах сім'ї, а одержане за договором використано на її потреби.

За таких обставин та враховуючи вимоги ст. 65 СК України, колегія суддів вважає, що спірний договір позики створював обов'язки, в тому числі, для дружини позичальника ОСОБА_6 - ОСОБА_5

Водночас, як видно з рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 червня 2009 року, з ОСОБА_6 вже стягнуто на користь позивача залишок боргу за вказаним договором позики в розмірі 150000 грн. (а.с. 8).

Пред'являючи позов до ОСОБА_5, після того, як спірна заборгованість вже була стягнута з її колишнього чоловіка ОСОБА_6 на підставі вказаного рішення суду, ОСОБА_3 посилався на солідарний обов'язок дружини відповідно до положень ст. 543 ЦК України, щодо виконання зобов'язань за спірним договором позики.

Як вбачається із змісту ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор дійсно має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Між тим, виходячи з аналізу ч. 4 ст. 65, ч. 2 ст. 73 СК України, колегія суддів вважає, що за спірним договором позики на ОСОБА_5 не покладається обов'язок його виконання, а надання нею як дружиною згоди на укладення договору не покладає на неї солідарного обов'язку з боржником і вона не може відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_6 як відповідач.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, як солідарного боржника за спірним договором позики, задоволенню не підлягають.

Не встановлено колегією і підстав для повторного стягнення на користь ОСОБА_3 спірної суми позики, яка вже була стягнута в повному обсязі з боржника ОСОБА_6 зазначеним вище судовим рішенням.

Таким чином, хоча суд першої інстанції відмовив з інших підстав, помилково вважаючи, що спірний договір позики укладено ОСОБА_6 без погодження з дружиною ОСОБА_5, а отриманні ним кошти були використані не в інтересах сім'ї, основний висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, є правильним, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень ч. 2 ст. 308 ЦПК України.

Розписки ОСОБА_5 від 12 серпня та 7 грудня 2009 року (а.с. 113, 115), на які посилається апелянт, та в яких вона погоджується повернути ОСОБА_3 борги, що виникли раніше, в тому числі і в розмірі 150000 грн., не перетворюють її в солідарного боржника за договором позики, укладеним її колишнім чоловіком, а тому не можуть бути достатнім доказом для покладення на неї обов'язку по виплаті раніше стягнутого боргу за цим договором, з підстав, зазначених в даному позові.

Посилання апеляційної скарги на заяву ОСОБА_6, в якій останній зазначав про те, що його колишня дружина ОСОБА_5 взяла на себе обов'язок по виконанню спірного договору позики, тобто про заміну боржника у зобов'язанні, не мають правового значення для даної справи, оскільки з цих підстав позов не заявлявся.

Водночас, зазначене не позбавляє позивача права, за наявності відповідних підстав, звернутись з іншими вимогами про захист свого порушеного права, в тому числі, на стадії виконання судового рішення.

Керуючись статями 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: