Номер провадження: 22-ц/785/4292/15
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житла,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу - залишені без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житла - задоволений.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. в рівних частках з кожного по 81 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, визнавши договір купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 від 10 лютого 2011 року недійсним, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Заслухавши пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 22 травня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко В.Д., зареєстрованому в реєстрі за № 1224, ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 3 Договору продаж вищевказаної квартири за домовленістю сторін було вчинено за ціною 11500,00 грн.

18 червня 2009 року право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН», реєстраційний номер 21281811, номер запису 2599 в книзі 724пр-12.

04 грудня 2010 року ОСОБА_2 видала ОСОБА_5 довіреність з питань, пов'язаних із вчиненням правочинів щодо продажу за ціну та на умовах за його розсудом квартири під АДРЕСА_1. Довіреність була видана строком на один рік до 04 грудня 2011 року та посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В. за реєстровим № 2854.

При цьому, чоловіком ОСОБА_2- ОСОБА_6 була надана згода на укладення та підписання договору купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 за ціну та на умовах за її розсудом, надбаної разом за спільні кошти, в період зареєстрованого шлюбу.

10 лютого 2011 року між ОСОБА_5, діючим від імені ОСОБА_11 на підставі довіреності від 04 грудня 2010 року та ОСОБА_12 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_12 купила квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2 Договору продаж здійснено за 11500 грн. Цей договір було посвідчено державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В., та зареєстровано в реєстрі за № 1-334.

В обґрунтування своїх позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_5 отримав від неї доручення не з метою вчинення відповідного правочину по відчуженню квартири, а в забезпечення виконання нею зобов'язань за договором позики, крім того, він не міг здійснювати дії по відчуженню квартири, відповідно ст.. 238 ЦК України, оскільки на момент укладання договору купівлі-продажу спірної квартири проживав з ОСОБА_12

Відповідно ст.. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно ст.. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою , яку представляють ( довірителем), безпосередньо третій особі.

За правилами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно норм ст.ст. 232, 238 ЦК України, згідно яких, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Така ж позиція висловлена в постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» .

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися з урахуванням вищенаведених норм права, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги ст.. 203 ЦК України , додержання яких є необхідним для чинності правочину , відповідачами ОСОБА_4 були дотримані, а позивач ОСОБА_2 не надала суду у відповідності до ст..ст. 57-59 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та спростування зустрічних вимог. Неотримання ОСОБА_2 грошей від ОСОБА_5, (на чому остання наполягала), отриманих ним за продаж спірної квартири не являється підставою для визнання правочину недійсним, а остання не позбавлена права звертатись з вимогами про стягнення з ОСОБА_5 цих грошових коштів.

Зустрічні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житла заявлені на підставі ст.. 391 ЦК України.

Підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру є саме оспорюваний договір купівлі-продажу від 10 лютого 2011 року укладений між ОСОБА_5, діючим від імені ОСОБА_11 на підставі довіреності від 04 грудня 2010 року та ОСОБА_12 ( ОСОБА_5).

Перешкодами у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном ОСОБА_4 є проживання у вказаній квартирі відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Вірно встановивши обставини справи , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_4 на підставі ст.. 317, 321, 391 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_5 в своїх інтересах, продавши на підставі доручення від позивача спірну квартиру ОСОБА_4 нічим не обґрунтовані, являються аналогічними заявленим ОСОБА_2 вимогам, тому, висновків суду не спростовують.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно надав правову оцінку виниклим правовідносинам, встановивши що вони виникли в зв'язку із укладенням договору купівлі-продажу квартири, вчиненому представником позивача ОСОБА_2- ОСОБА_5 на підставі довіреності та в зв'язку з здійсненням права власності та прийшов до вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та про задоволення зустрічних вимог ОСОБА_4 про виселення відповідачів без надання іншого житла.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житла - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова