Справа № 364/279/15 Головуючий у І інстанції Яковенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/3035/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 22.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

При секретарі - Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Володарської центральної районної лікарні на рішення Володарського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Володарської центральної районної лікарні, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи реляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до Володарського районного суду Київської області з вказаною позовною заявою, в якій посилалась на те що, з 01.10.1981 року вона працювала у Володарській центральній лікарні (далі Володарська ЦРЛ) на посаді інструктора ЛФК поліклінічного відділення.

09.02.2015 року була звільнена з займаної посади за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, так як проведено без згоди профспілкового органу, а також при звільненні їй не запропонували іншу роботу і не повідомили про неможливість переведення на іншу роботу.

Незаконне звільнення привело до нервового стресу, моральних страждань з приводу незаконних дій головного лікаря, тому, просила поновити її на роботі, стягнути з Володарської ЦРЛ середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 03.04. 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Володарська ЦРЛ оскаржила його

в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 03.04.2015 року, ухвалити по справ нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог. Зазначила, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Володарського районного суду Київської області від 03.04.2015 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Володарськаої ЦРЛ не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №27-К від 09.02.2015 року медичну сестру з ЛФК ОСОБА_2 звільнено з займаної посади в зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України з 10.02.2015 року.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З матеріалів справи вбачається, що звільнення ОСОБА_2 проведено без письмового подання головного лікаря до профспілкової організації Володарської ЦРЛ.

В ч. 9 ст. 43 КЗпП України вказано, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження в справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

10.03.2015 року головний лікар Володарської ЦРЛ звернувся до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_2

18.03.2015 року профспілковий комітет Володарської ЦРЛ розглянув подання головного лікаря Володарської ЦРЛ, про дачу згоди на звільнення ОСОБА_2

Розглянувши клопотання, профспілковий комітет відмовив в згоді на звільнення ОСОБА_2.

За ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим.

З протоколу засідання профспілкового комітету Володарської ЦРЛ №49 від 18.03.2015 року вбачається, що профспілковий комітет навів обґрунтування чому не дав згоди на звільнення ОСОБА_2

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року (зі змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

За таких обставин, колегія суддів підтримує думку Володарського районного суду Київської області про те, що ОСОБА_2 підлягає поновленню на посаді медичної сестри з ЛФК Володарської ЦРЛ з 10.02.2015 року.

Згідно ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року вказано, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пункт 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлює, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про заробітну плату №27 від 03.04.2015 року, виданої Володарською ЦРЛ, позивачу у січні 2015 року нараховано 1641,90 грн заробітної плати, у грудні 2014 року - 1763,71 грн.

Заробітна плата за два останні місяці роботи (1641,90 грн +1763,71 грн) складає 3405,61 грн.

Позивач у грудні 2014 року відпрацювала 23 дні, у січні - 20 днів, тому 23+20=43 дні - відпрацьовані дні за останні два місяці роботи перед звільненням.

Середньоденний заробіток 3405 грн., 43 робочих дні = 79 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі (43 дні х 79 грн.) = 3081 грн.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року встановлено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Пункт 9 вказаної вище постанови визначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

ОСОБА_4 була позбавлена права працювати та одержувати заробітну плату, що призвело її до моральних страждань, тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі мінімальної заробітної плати в сумі 1218 грн.

Так як Володарський районний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, апеляційну скаргу Володарської ЦРЛ необхідно відхилити, а рішення Володарського районного суду Київської області від 03.04.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Володарської центральної районної лікарні відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: