Номер провадження: 22-ц/785/6932/15
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Железнові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Одеської обласної організації інвалідів Громадська організація «Інваліди надії в майбутнє», що діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2015 року по справі за позовом Одеської обласної організації інвалідів Громадська організація «Інваліди надії в майбутнє», що діє в інтересах ОСОБА_3, до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування,-

встановила:

У грудні 2014 року Одеська обласна організація інвалідів Громадська організація «Інваліди надії в майбутнє», що діє в інтересах ОСОБА_3, (уточнюючи свої позовні вимоги) звернулася до суду з зазначеним позовом та просила, стягнути з відповідача страхову виплату у зв'язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок нещасного випадку в розмірі 22500 Євро та відшкодувати витрати, пов'язані із медичним перевезенням, в розмірі 5200 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 березня 2013 року, автомобіль Мерседес Віто, пасажиром якого був ОСОБА_3 та який прямував до Республіки Болгарія через Румунію, потрапив у ДТП на автомагістралі Бухарест-Констанца, в результаті чого ОСОБА_3 отримав тяжкі травми та став інвалідом ІІ групи.

Як зазначив позивач, 18.03.2013 року ОСОБА_3 уклав з Товариством договір комплексного страхування відповідальності перед третіми особами та страхування від нещасного випадку № 14/04-422828 на суму 30000 Євро.

Позивач вважає, що має право на отримання виплати у вказаному розмірі, однак добровільним шляхом ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовляється виплатити йому зазначену суму, що змусило позивача звернутися до суду з відповідними вимогами.

Одночасно, позивач ОСОБА_3 посилається на пункт 6.5.2. другого розділу Договору: страхова виплата дорівнює 75% від страхової суми по страхуванню від нещасного випадку при встановленні застрахованій особі ІІ групи інвалідності, та складає 22500 Євро.

Також, відповідно із пунктом 3.1.4. першого розділу Договору: к витратам, які відшкодовуються страховиком, належать медичні перевезення, та перевезення від кордону України до української лікарні. Перевезення позивача ОСОБА_3 з лікарні м. Бухарест і до Української лікарні було здійснено за допомогою карети швидкої допомоги ТОВ «Медична компанія ІНТО-САНА», та вартість такого перевезення, відповідно до квитанції від 10.04.2013 року, становить 5200 грн..

На підставі зазначеного позивач просив вимоги задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 2600 грн. (страхове відшкодування по страхуванню відповідальності перед третіми особами - витрати на перевезення з Бухаресту до Білгород-Дністровського ) та суму у розмірі 30 грн. (страхове відшкодування по страхуванню від нещасного випадку - 75% від суми страхового відшкодування 40 грн., яка вказана у полісі).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням Одеська обласна організація інвалідів Громадська організація «Інваліди надії в майбутнє», що діє в інтересах ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до договору страхування від 18.03.2013 року, 30000 Євро - це страхова сума по страхуванню відповідальності перед третіми особами, а 40 грн. - це страхова сума на особу по страхуванню від нещасного випадку, тому вимога позивача щодо стягнення зі страховика 75% від суми 30000 Євро є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відшкодовуючи витрати на перевезення позивача з м. Бухарест до України частково, суд зазначив, що договір закінчує свою дію у момент проходження застрахованою особою прикордонного контролю України або країни, зазначеної в договорі, тому суд стягнув суму перевезення лише за відстань з м. Бухарест до перетину з кордоном України.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що 18 березня 2013 року між ОСОБА_3 та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» був укладений договір страхування відповідальності перед третіми особами та страхування від нещасного випадку № 14/04-422828.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного Договору Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з однієї сторони та Страхувальник (Застрахована особа), з другої сторони, уклали Договір страхування відповідальності громадян перед третіми особами за оплату вартості екстреної медичної допомоги та інших послуг під час перебування їх за кордоном у відповідності до Закону України «Про страхування» та Правил № 14/04 «Добровільного страхування відповідальності громадян перед третіми особами за оплату вартості екстреної медичної допомоги та послуг у разі раптового захворювання, нещасного випадку, інших надзвичайних обставин під час перебування їх за кордоном».

Як вбачається з договору, страхова сума на кожну застраховану особу по страхуванню відповідальності перед третіми особами становить 30000 Євро, а страхова сума на кожну застраховану особу по страхуванню від нещасного випадку становить 40 грн.(а.с.21).

Відповідно до умов договору страхування страхова виплата дорівнює 75% від страхової виплати по страхуванню від нещасного випадку при встановленні застрахованій особі 2 групи інвалідності.

Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про страхування» страхова діяльність в Україні здійснюється виключно страховиками - резидентами України, а згідно з ч. 8 ст. 15 цього ж Закону посередницька діяльність на території України із укладання договорів страхування з іноземними страховиками не допускається.

Частиною першою ст. 25 ЗУ «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з п. 3.1. Правил добровільного страхування відповідальності перед третіми особами ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»: об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з його обов'язком відшкодувати шкоду завдану життю, здоров'ю, майну третіх осіб страхувальником.

У п. 4.3. Правил зазначено, що страховий випадок вважається таким, що настав, якщо відповідальність Страхувальника за шкоду, завдану третім особам: визнана судом; визнана страховиком, страхувальником та третьою особою за взаємною згодою.

З матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2013 року автомобіль Мерседес Віто, пасажиром якого був позивач, здійснив зіткнення з металевою огорожею на автомагістралі А 2 у напрямку Бухарест-Констанца. Автомобіль з пасажирами прямував до Республіки Болгарія.

Внаслідок ДТП позивач ОСОБА_3 отримав численні травми та на гелікоптері був доставлений в тяжкому стані до лікарні швидкої допомоги Флоряска м. Бухарест, де йому був поставлений діагноз.

Після тривалого лікування позивач отримав ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 732511 (а.с.9).

Відповідно до п. 3 Договору страхування від 18.03.2013 року до витрат, які відшкодовуються страховиком відносяться: надання екстреної стаціонарної допомоги; надання екстреної амбулаторної допомоги; надання екстреної стоматологічної допомоги; медичні перевезення; репатріація Застрахованої особи; репатріація останків Застрахованої особи (а.с.24-24зв.).

З копії листів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про гарантування оплати, які були адресовані Асистанській компанії «CORIS» від 09.04.2013 року, та платіжних доручень від 02.03.2015 року та 06.04.2015 року вбачається, що відповідач, перерахував компанії «CORIS» кошти на лікування позивача на загальну суму 7125,72 євро (а.с.69-70, 105, 108).

Відповідно до п. 1.2.1. договору страхування асистанська компанія є юридичною особою, що діє від імені та за дорученням страховика, тобто відповідача, та координує дії застрахованої особи за кордоном у разі настання страхового випадку, а також організовує надання їй екстреної медичної допомоги та інших, передбачених умовами Договору, послуг (а.с.23).

Ні позивач, ні його представник не заперечували факт виплати відповідачем компанії «CORIS» страхових коштів у вказаній сумі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належного виконання відповідачем своїх обов'язків перед лікарнею м. Бухарест - як третьою особою, яка понесла витрати по наданню екстреної медичної допомоги застрахованій особі в результаті ДТП. Свої обов'язки відповідач виконав через Асистанську компанію «CORIS».

Як вже було зазначено, згідно договору від 18.03.2013 року сума 30000 Євро - це страхова сума по страхуванню відповідальності перед третіми особами, а 40 грн. - це страхова сума на особу по страхуванню від нещасного випадку, тому посилання ОСОБА_3 на те, що йому повинна бути виплачена сума у розмірі 22500 Євро, як 75% від 30000 Євро, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги.

Позивач дійшов помилкового висновку, що страхова сума на особу по страхуванню від нещасного випадку становить 30000 Євро.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на те, що агент страхової компанії помилково зазначив у графі розміру страхової суми від нещасного випадку суму 40 грн. замість 30000 Євро, оскільки позивач підписав договір страхування добровільно, що свідчить про те, що всі умови договору сторонами визначено як обов'язковими для виконання та ніяких заперечень щодо них позивачем не висловлювалось.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, оскільки позивачувстановлена 2 група інвалідності, то відповідно до Договору страхування на його користь підлягає стягненню страхова виплата у розмірі 30 грн., що становить 75% відстрахової суми по страхуванню від нещасного випадку

Що стосується вимог позивача ОСОБА_3 про стягнення на його користь понесених витрат на перевезення його з м. Бухарест до України, то в цій частині колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1.4. договору страхування, територія дії Договору - країни світу, вказані у даному Договорі, за винятком території України, країни постійного проживання Застрахованої особи та/або країни, громадянином якої вона є (а.с.23зв.).

Згідно з п. 5.2. Договір набуває чинності з дати його укладення але не раніше дати, зазначеної як початок строку дії Договору та перетину кордону України або країни, зазначеної у Договорі, за умови внесення страхового платежу. Договір діє відповідно до кількості діб і в межах періоду, що зазначений у Договорі, та закінчує свою дію у момент проходження Застрахованою особою прикордонного контролю України або країни, зазначеної у Договорі, але не пізніше дати, зазначеної як кінець строку дії Договору (а.с.27).

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, договір страхування має чітко встановлену територію дії та час, протягом якого сторони повинні дотримуватись його умов та виконувати взяті на себе обов'язки.

Договір страхування припиняє свою дію на території України, та будь-які відносини, що могли скластися між сторонами, виникають, змінюються і припиняються за кордоном, не в Україні, тому твердження відповідача стосовно того, що Товариство може сплатити лише вартість переїзду від лікарні м. Бухарест і до кордону з Україною, повністю відповідають положенням укладеного договору, що обґрунтовано було прийнято судом першої інстанції до уваги.

Відповідно до п. 3.1.4. Договору страхування медичне перевезення застрахованої особи, в даному випадку позивача, відноситься до витрат, які відшкодовуються страховиком (а.с.24).

З квитанції від 10.04.2013 року, що була видана ТОВ «Медична компанія «Інтосана», медичне перевезення позивача коштувало 5200 грн. (а.с.19).

Відстань від м. Бухарест до м. Білгород-Дністровський, в якому проживає позивач, становить 500 км, а відстань від м. Бухарест до кордону з Україною 250 км., тобто половина всього пройденого шляху, тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача половину вартості перевезення, що становить 2600 грн..

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 має право на більшу суму відшкодування.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Одеської обласної організації інвалідів Громадська організація «Інваліди надії в майбутнє», що діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

В.О. Суворов