Справа № 201/6878/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України/

01 липня 2015 року м. Дніпропетровськ Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником ? частини спірної квартири АДРЕСА_1, власником іншої ? частини спірної квартири є його донька ОСОБА_2. Останнім часом у сторін стали виникати сварки стосовно користування квартирою, а саме відповідач зайняла дві кімнати в трикімнатній квартирі та перешкоджає своєму батьку у вільному доступі. Тому позивач просить суд постановити рішення, яким визначити порядок користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 виділивши позивачу в користування кімнату № 2, площею 15,3 кв.м. з балконом № 9, площею 1,0 кв.м.; відповідачу з її неповнолітньою донькою виділити в користування житлову кімнату площею 16,5 кв.м.., з вбудованою шафою № 6, площею 2,3 кв.м.; інші приміщення № 1 коридор, площею 10,9 кв.м., № 3- кухня, площею 8,0 кв.м., № 4 - вбиральню, площею 1,1 кв.м., № 5 - ванну кімнату, площею 2,3 кв.м., № 8 - житлову кімнату, площею 18,1 кв.м. залишити у спільній сумісній власності.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з*явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином причин неявки суду не повідомила.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про право власності від 02 червня 1999 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були співвласниками кв. 68 розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Рогальова в буд. 21 /а.с. 7/.

05 листопада 2011 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-КИ № 436143 /а.с. 8/, після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частину спірної квартири.

01 листопада 2014 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку АДРЕСА_3 /а.с. 9/.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, останні пів року його донька ОСОБА_2 перешкоджає йому користуватися великою кімнатою в квартирі та не пускає його до кухні тому просив встановити порядок користування спірною квартирою.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Обєкт права власності (спірна квартира) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в ньому регламентується відповідними нормами Житлового кодексу України, зокрема, нормами глави 6 розділу ІІІ Житлового кодексу України, а також нормами глав 23, 26, 28, 29 Цивільного кодексу України стосовно правовідносин щодо спільної власності на квартиру.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Позивач зазначив, що відповідач чинить йому перешкоди у користування. Проте не вказав, які саме реальні перешкоди вона йому чинить, жодними доказами не підтвердив наявність цих перешкод.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О. Демидова