АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9361/2015 Головуючий в 1-й інстанції -Демидовська А.І.
Доповідач-Чобіток А.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» на заочне рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року позивач пред»явила вказаний позов до відповідача та зазначала, що 03.08.2014 року на вул. Степовій в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області сталася ДТП.

Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 09.09.2014 року її ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн..

Зазначеною постановою встановлено, що керуючи автомобілем марки Skoda Octavia Tour, державний номер НОМЕР_1 на вул. Степова в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, вона не вибрала безпечну швидкість,не врахувала дорожню обстановку,та заїхала у праве узбіччя, що спричинило опрокид даного автомобіля, чим порушила вимоги пункту 12.1 «Правил дорожнього руху»,внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Посилаючись на те, що відповідно до умов договору добровільного страхування №ПУ ДМт 06-01.533, укладеного між нею та Приватним акціонерним товариством «Українська охоронна-страхова компанія», дана подія визнається страховим випадком, позивач просила стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 156000 грн.,витрати по евакуатору - 500 грн.,витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідач безпідставно відмовив їй у виплаті страхового відшкодування.

РішеннямСолом»янського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 156000 грн., витрати по евакуатору - 500 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що відмова у виплаті позивачу страхового відшкодування є обґрунтованою, оскільки ним встановлені обставини, які свідчать про свідомо неправдиву інформацію з боку позивача про предмет договору страхування та факт дорожньо-транспортної пригоди. При цьому відповідач посилається на висновки Аварійного сертифікату від 05.09.2014 року та висновок фахівця від 05.09.2014 року дорожньо - транспортної пригоди, з яких вбачається, що пошкоджений автомобіль при вказаних обставинах відрізняється від автомобіля, який був застрахований, пошкодження, які зафіксовані на автомобілі не могли утворитися при обставинах повідомлених страхувальником.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 02.07.2014 року між сторонами укладено договір добровільного страхування № ПУ ДМт 06-01.533, предметом якого є належний на праві власності ОСОБА_3 автомобіль марки Skoda Octavia Tour, державний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2, об»єм двигуна 1781, рік випуску 2007. Вартість транспортного засобу визначена у розмірі 156 000 грн., у такому ж розмірі визначено і страхову суму вказаного транспортного засобу.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АВ2 № 612964, складеного 03.08.2014 року о 20 год. 25 хв. в с. Нерубайське вул. Степова, 55 Біляївського району Одеської обл.. ІДПС ВДАІ Біляївського району Бондаренком В.М., 03.08.2014 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_3( яка керувала автомобілем на підставі тимчасового дозволу , виданого на ім»я ОСОБА_3 ) у с. Нерубайське по вул. Степова, 55 Біляївського району Одеської обл. керувала автомобілем марки Шкода д/н НОМЕР_1, не вибрала безпечну швидкість та не врахувала дорожну обстановку, з»їхала у праве узбіччя та здійснила опрокид, внаслідок чого авто зазнало механічні пошкодження.

Даний протокол складено у присутності двох свідків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Відповідно до довідки ВДАІ з обслуговування адміністративної території Біляївського району 03.08.2014 року о 20 год. 00 хв. на дорозі пос. Нерубайське по вул. Степова , сталась ДТП, внаслідок якої автомобіль Шкода Октавіа д/н НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження з зазначенням їх переліку.

Про вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_3 04.08.2014 року повідомила ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія» відповідно до умов договору страхування.

Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 09.09.2014 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн..

Листом за № 7471 від 15.08.2014 року ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія» повідомила ОСОБА_3 про недостатність наданих останньою документів для здійснення страхового відшкодування, а листом від 23.09.2014 року за № 8422 відмовило у здійсненні виплати страхового відшкодування з підстав того, що заявлені ОСОБА_3 обставини ДТП не знайшли свого підтвердження та спростовуються зібраними доказами.

Станом на час розгляду справи страхове відшкодування відповідачем позивачу не сплачено.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначаючи про те, що ПрАТ «УОСК» безпідставно порушив зобов»язання перед ОСОБА_3 щодо виплати суми страхового відшкодування, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 156 000 грн. відповідно до умов договору про добровільне страхування, а також понесені нею витрати на евакуатор .

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим , ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права , які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами та відповідає умовам договору, укладеному між сторонами.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачем надано відповідачу свідомо неправдиву інформацію про предмет договору страхування та факт дорожньо-транспортної пригоди , що підтверджується Висновком фахівця від 05.09.2014 року та аварійним сертифікатом від 05.09.2014 року.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з висновку фахівця від 05.09.2014 року стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Шкода Октавія держ. НОМЕР_1, складений ФОП ОСОБА_9, на який ПрАТ «УОСК» посилається як на підставу про відмову у виплаті страхового відшкодування, для проведення відповідного дослідження відповідач надав фахівцю схему наслідків дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 03.08.2014 року, довідку ВДАІ Біляївського району ГУ МВС України в Одеській області від 03.08.2014 року, звіт про результати огляду місця події аварійного комісара від 12.08.2014 року, акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 12.08.2014 року, пояснення ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_10 від 19.08.2014 року, які вони надавали до ПрАТ «УОСК», а також копії матеріалів страхової справи відносно події від 03.08.2014 року, фотографії додаткового огляду місця пригоди від 12.08.2014 року, фотографії пошкодженого автомобіля з огляду від 12.08.2014 року ( а.с. 72-73).

Проаналізувавши вказаний висновок, колегія суддів не може вважати його достовірним, враховуючи ту обставину, що надані страховиком первинні данні для проведення дослідження не є повними та об»єктивними, оскільки для проведення дослідження страховиком пояснення ОСОБА_3 відібрані в день ДТП не надавалися , не надавався для огляду і сам автомобіль, належний ОСОБА_3 . При цьому саме місце ДТП відповідно до інформації , викладеній у вказаному висновку оглянуте лише 12.08.2014 року, а сам Акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 12.08.2014 року та Звіт про результати огляду місця події аварійного комісара від 12.08.2014 року, на які посилається фахівець, до висновку не додано , внаслідок чого відсутні підстави вважати висновок від 05.09.2014 року , таким що проведений повно, всебічно та об»єктивно.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідно до відомостей викладених в аварійному сертифікаті аварійного комісара ФОП ОСОБА_11 від 05.09.2014 року, до нього ПрАТ «УОСК» зі зверненням щодо перевірки з»ясування обставин заявленої страхувальником ОСОБА_3 ДТП від 03.08.2014 року, звернулось 18.08.2014 року та надало для перевірки аварійним комісаром матеріали страхової справи № КА73-14; документи складені при укладанні договору страхування №ПУ ДМт 06-01.533 від 02.07.2014 року та фотознімки долучені до акту первинного огляду ТЗ від 02.07.2014; висновок фахівця від 05.09.2014 року стосовно обставин ДТП за участю автомобіля Шкода Октавія держ. НОМЕР_1 з додатками; акт огляду місця ДТП та фотознімки до нього; акт огляду аварійно-пошкодженого автомобіля з фотознімками.

При цьому будь-які відомості про те, що вказаним аварійним комісаром особисто проводився як огляд місця ДТП, так і огляд автомобіля та в який період часу, ні сертифікат, ні матеріали справи не містять.

До того ж слід звернути увагу на ту обставину, що в апеляційній скарзі відповідач зазначає , що викладені в аварійному сертифікаті висновки також підтверджуються висновком фахівця від 05.09.2014 року, хоча сам аварійний сертифікат підставою свого висновку зазначає саме Висновок фахівця від 05.09.2014 року.

Враховуючи ту обставину, що відповідач звернувся до ФОП аварійного комісара ОСОБА_11 18.08.2014 року, хто проводив акт огляду місця ДТП та акт огляду аварійно-пошкодженого автомобіля саме 12.08.2014 року - невідомо, хоча у висновку фахівця йдеться про Звіт результатів огляду місця події саме аварійним комісаром від 12.08.2014 року. Вказані документи ні до аварійного сертифіката, складеного 05.09.2014 року, ні до висновку фахівця від 05.09.2014 року, ні до матеріалів даної справи не долучено.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ПрАТ «УОСК» не був позбавлений права самостійно з»ясувати причини та обставини страхового випадку, як це передбачено п. 17.3.3 та 17.3.4. договору страхування, укладеного між сторонами у справі, зокрема провести і опитування свідків ДТП- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення , здійснити запити до правоохоронних органів, які виїжджали на місце ДТП, опитати водія евакуатора, який виїжджав на місце ДТП .

Зважаючи на те, що опитування вказаних осіб відповідачем не проводилось, його посилання на покази водіїв маршрутних автобусів та одного мешканця с. НерубайськеБіляївського району Одеської області, на увагу не заслуговують.

Вважаючи, що на фотознімках від 02.07.2014 року долучених до акту первинного огляду транспортного засобу при укладанні Договору страхування та огляді 12.08.2014 аварійно-пошкодженого автомобіля, зафіксовані два різні автомобілі, за укомплектованістю та зовнішнім виглядом, що підтверджується аварійним сертифікатом, окрім зазначеного доказу, який ,на думку колегії суддів , за вищевказаних обставин не може вважатись достовірним та враховуючи необхідність спеціальних знань для зазначеного висновку, враховуючи, що аварійний комісар відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про страхування» займається визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, ПрАТ «УОСК» наданим йому Цивільним процесуальним Кодексом України правом заявити клопотання про призначення судової експертизи з зазначеного питання , не скористався, тобто діяв на власний розсуд.

На підставі викладеного доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав щодо відмови ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування, колегія суддів до уваги не приймає , оскільки вони не спростовують ні факт ДТП , ні отримані в її результаті автомобілем позивача пошкодження .

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу та вважає за необхідне в цій частині відмовити у задоволенні вимог з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3, пред»явишви вимогу про відшкодування моральної шкоди, остання пов»язувала її з душевними стражданнями, яких вона зазнала у зв»язку із знищенням автомобіля, в зв»язку з чим вона вимушена була пересісти на міський транспорт , що спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почала до всього нервово відноситись.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_3 по»язує завдання їй моральної шкоди з фактом ДТП, винуватцем якої була сама позивач, а не відмовою страхувальника на виплату страхового відшкодування.

Проте, суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув, помилково до того ж застосувавши до правовідносин, що виникли між сторонами Закон України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте як правовідносини між сторонами виникли з договору про добровільне страхування, не прийнявши при цьому до уваги і роз»яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладені в Посатнові Пленуму за № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до яких при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК).

Умовами договору добровільного страхування, укладеному між сторонами 02.07.2014 року, право на відшкодування моральної шкоди, не передбачено.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп, на підтвердження якого надано рахунок-фактуру від 23.09.2014 року та квитанцію про здійснення вказаної оплати.

Проте колегія суддів не може вважати вказані документи належним доказом щодо надання правової допомоги, оскільки заявлений позивачем розмір правової допомоги не обґрунтований відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно з яким розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Таким чином колегія суддів вважає вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу у вказаному розмірі не доведеною.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» задовольнити частково.

Заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 23 березня 2015 року скасувати в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп. та 5 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди та в означеній частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -