АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/166/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/783/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Ходоровський М. В., Фащевська Н. Є.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника апелянта адвоката

ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

І.Є. - ОСОБА_2, представників третіх

осіб: Бобулинської сільської ради

Бучацького району Тернопільської

області ОСОБА_3, Бучацької

районної державної нотаріальної контори

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бучацького районного суду від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - Бобулинська сільська рада Бучацького району Тернопільської області, Бучацька районна державна нотаріальна контора про скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бучацького районного суду від 06 травня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати вказане рішення, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представники відповідачів ОСОБА_6 - ОСОБА_2, Бобулинської сільської ради Бучацького району ОСОБА_3, третьої особи - завідувач Бучацької державної районної нотаріальної контори ОСОБА_4 відносно апеляційної скарги заперечили, просили її відхилити.

Відповідач ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем того, що заповіт від 01.10.2012 року є нікчемним, а також з презумпції дійсності заповіту, оскільки вимоги про визнання оспорюваного позивачем заповіту недійсним з підстав, встановлених законом не заявлялися.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що згідно заповіту від 15.12.2005 року, посвідченого секретарем Бобулинської сільської ради Бучацького району, ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_6 земельні ділянки, належні їй згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 449500 та серії ЯА № 449261, виданих 29.03.2005 року (а.с.10, 12).

Згідно заповіту від 01.10.2012 року, посвідченого секретарем Бобулинської сільської ради Бучацького району, ОСОБА_8 заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Центральна,75 та належні їй згідно державних актів серії ЯА № 440500 і серії ЯА № 449261 земельні частки (паї) ОСОБА_6, а належні їй згідно державних актів серії ЯМ № 956261 і серії ЯМ № 956262 земельні частки (паї) ОСОБА_7 (а.с.11-12).

14.08.2013 року ОСОБА_8 померла.

З заявами про прийняття спадщини у Бучацьку райдержнотконтору звернулися спадкоємці за заповітами: ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а також спадкоємець пятої черги за законом двоюрідна сестра померлої ОСОБА_5 (а.с.30-32).

19.02.2014 року нотаріус Бучацької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 оформила та видала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно яких ОСОБА_7 отримав у власність земельні ділянки площею 0,1905 га та 1,3853 га, що належали спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі державних актів серії ЯМ № 956262 та серії ЯМ № 956261, а також винесла рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на вказані земельні ділянки (а.с.34-35).

Рішенням Бучацького районного суду від 05.06.2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 27.11.2014 року, в позові ОСОБА_5 до Бобулинської сільської ради Бучацького району Тернопільської області про визнання заповітів від 15.12.2005 року та 01.10.2012 року нікчемними відмовлено (а.с.82-83).

Відповідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 19.11.2014 року, проведеної у справі за № 22-ц/789/891/14, підпис від імені ОСОБА_8 у примірнику заповіту від 15.12.2005 року виконаний самою ОСОБА_8, а підпис від імені ОСОБА_8 у примірнику заповіту від 01.10.2012 року виконаний не ОСОБА_8, а іншою особою (а.с.13-17).

ОСОБА_5 не зверталася до суду з позовом до ОСОБА_6Є та ОСОБА_7 про визнання заповіту від 01.10.2012 року недійсними.

Згідно вимог ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього кодексу..Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними законом.

У відповідності до вимог ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

До заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами застосовуються положення ст.1247 ЦК України.

Таким чином, загальними вимогами до форми заповіту є письмова форма, нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.п.4-8 своєї постанови від 06.11.2009 року з наступними змінами і доповненнями №9 "Про судову практику у справах про визнанння правочинів недійсними", судам відповідно до ст.115 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст.15 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

За ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ч.1 ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

ОСОБА_5 як двоюрідна сестра ОСОБА_8 є спадкоємцем п'ятої черги спадкування за законом. Спадкоємці попередніх черг спадкування відсутні.

Частиною 2 ст.115 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи те, що передбачені законом загальні вимоги до форми заповіту (письмова) та посвідчення (уповноваженою особою секретарем сільської ради), складеного 01.10.2012 року особою, що мала на це право ОСОБА_8 дотримані, а заінтересована особа ОСОБА_5 заперечує дійсність заповіту на підставах, встановлених законом (зокрема, що заповідач не підписувала вказаного заповіту), однак позовних вимог про визнання оспорюваного нею заповіту недійсним не заявляла ні в даній справі, ні окремо, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем наявності передбачених законом підстав для встановлення нікчемності заповіту і як наслідок про безпідставність вимог про скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, визнання права власності на майно в порядку спадкування, є такими, що відповідають обставинам справи, зроблені на основі повно та всебічно досліджених доказів і з врахуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм матеріального та процесуального права на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки, як згадувалось вище, передбачені законом підстави для встановлення нікчемності заповітів відсутні, а з позовом про визнання оспорюваного заповіту від 01.10.2012 року недійсним ОСОБА_5 до суду не зверталася.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, при розгляді Бучацьким районним судом справи за позовом ОСОБА_5 до Бобулинської сільської ради про визнання заповітів нікчемними, рішення по якій від 05.06.2014 року є таким, що набрало законної сили (а.с.82-84), і предметом спору в якій був у тому числі й заповіт від 01.10.2012 року, складений ОСОБА_8, встановлено, що даний заповіт складено без порушення вимог щодо його форми та посвідчення (а.с.82 на звор.), а порушення судом норм процесуального права (що полягали у незалученні до участі в справі належних відповідачів спадкоємців за заповітом ОСОБА_6 та ОСОБА_7І.) не призвело до неправильного вирішення спору, в якому судом відмовлено у позові ОСОБА_5 про визнання заповітів від 15.12.2005 року та 01.10.2012 року нікчемними з підстав, що ОСОБА_8 їх не складала та не підписувала (а.с.84 на звор.).

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обставини, встановлені таким, що вступило в законну силу рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 05.06.2014 року, і зокрема, що заповіт від 01.10.2012 року, складений ОСОБА_8 без порушення вимог щодо його форми та посвідчення, що в свою чергу стало підставою для видачі оспорюваного в даній справі ОСОБА_7 державного акту та державної реєстрації права власності на земельні ділянки, доказуванню при розгляді даної справи не підлягають.

Таким чином, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 305 ч.2, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 2; 313 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1, 2; 317 ч.1, 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бучацького районного суду від 06.05.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9