Головуючий суду 1 інстанції - Ткаченко О.Д.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 408/1233/15-ц
Провадження № 22ц/782/362/15
УХВАЛА

Іменем України

30 липня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів - Луганської В.М., Гаврилюка В.К.,

при секретарі: Козубській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива»

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 09 червня 2015 року

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації, третя особа - сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Біловодського районного управління юстиції, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації, в обґрунтування якого вказало, що 31.03.2005 року між ТОВ «Агрофірма «Нива» в особі директора Черв'яка С.В. і ОСОБА_2 в письмовій формі укладено договір оренди належної їй земельної ділянки площею 9,3903 га, що знаходиться на території Плугатарської сільської ради Біловодського району, який зареєстровано в Біловодській районній філії Луганського регіонального центру державного земельного кадастру у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок за № 00207 від 26.10.2007 року.

Зазначений договір оренди земельної ділянки відповідно до п. 7.1 укладений строком на 10 років та згідно п. 11.1 договору набуває чинності після його державної реєстрації. Оскільки, державна реєстрація договору оренди була проведена 26.10.2007 року, то з цього дня в ТОВ «Агрофірма Нива» виникло право оренди земельної ділянки і строк дії зазначеного договору оренди землі закінчується 26.10.2017 року.

Позивач зазначив, що на початку квітня 2015 року йому стало відомо про те, що 02.04.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір оренди належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 9,3903 га, що знаходиться на території Плугатарської сільської ради Біловодського району. 04.04.2015 року проведено реєстрацію права оренди земельної ділянки за орендарем ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач вважає, що оскільки строк дії договору оренди зазначеної земельної ділянки, укладеного 31.03.2005 року між ТОВ «Агрофірма «Нива» і ОСОБА_2 ще не закінчився договір оренди землі не припинив своєї дії і продовжує діяти до 26.10.2017 року, то відповідно договір оренди землі, укладений 02.04.2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є недійсним.

Позивач просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 9,3903 га (кадастровий номер НОМЕР_1), належної ОСОБА_2, яка розташована на території Плугатарської сільської ради Біловодського району Луганської області, укладений 02.04.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором реєстраційної служби Біловодського районного управління юстиції Луганської області Полторак Л.О. 04.04.2015 року (індексний номер 20516783) та скасувати його державну реєстрацію

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 09 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка є нерухомим майном і володіння нею (або право оренди) підлягає державній реєстрації, на час виникнення між позивачем та ОСОБА_2 правовідносин з приводу договору оренди земельної ділянки в редакції ст. 18, 20 Закону України «Про оренди землі» № 161- ХІV (чинній до набрання чинності законом України № 1878 від 11.02.2010 року) договір оренди землі набирав чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, однак строк дії договору оренди земельної ділянки між позивачем та ОСОБА_2 закінчися за п. 4.1 договору оренди землі, зареєстрованого 26.10.2007 року, укладеного на 10 років - в конкретно обумовлений строк його дії - з 31.03.2005 року по 31.03.2015 року, і пропозицій про його продовження до відповідача ОСОБА_2 від позивача не надходило.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що новий договір оренди землі

відповідачами зареєстровано 02.04.2015 року не в порушення вимог закону, який діяв на час виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, а саме на підставі заявленого права за збігом раніше зареєстрованого права оренди, строк дії якого закінчився 31.03.2015 року за вимогами ст.ст. 15, 31 Закону України від 06.10.1998 року «Про оренду землі» (з наступними змінами та доповненнями), тому не можливо визнати недійсним зареєстрований спірний договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та скасувати рішення про його державну реєстрацію, виходячи також і з того, що дії реєстраційної служби не оскаржуються.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладаючи договір оренди землі, сторони обумовлювали і розуміли те, що право користування земельною ділянкою виникне після його державної реєстрації, а не після укладення договору, тобто пізніше від дати укладення договору оренди, оскільки договір набував чинності з дня його державної реєстрації відповідно до п. 11 договору та статті 18 Закону України «Про оренду землі», а саме з 26.10.2007 року, то у орендаря саме з цієї дати виникло право оренди земельної ділянки строком на 10 років не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною ч. 1ст. 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

За змістом статті 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Із матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2005 року між ОСОБА_2, як орендодавцем, та ТОВ «Агрофірма «Нива» в особі директора Черв'яка С.В., як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі державного акту НОМЕР_2 від 28.03.2005 року площею 9,3903 га, яка розташована на території Плугатарської сільської ради строком на десять років. Договір зареєстровано в Біловодській районній філії Луганського регіонального центру державного земельного кадастру, про що у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок вчинено запис від 26 жовтня 2007 року за № 00207 (а.с. 4-5).

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки ОСОБА_2 передає земельну ділянку площею 9,3903 га, а орендар ТОВ «Агрофірма «Нива» приймає. Зазначений акт та договір оренди землі від 31 березня 2005 року викладені в одному стисловому документі, складання якого є 31 березня 2005 року.

Відповідно до п.11.1 вказаного договору, договір набуває чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоди встановленої форми.

При цьому, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення.

Апеляційним судом враховується правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162 с13, за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки згідно ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 грудня 2013 року за № 6-127цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Нива» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріпивши 31 березня 2005 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Відповідно до п. 4.1 договору оренди землі укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Нива» земельна ділянка передається орендареві у оренду на строк з 31.03.2005 року по 31.03.2015 року.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що при укладенні договору оренди землі позивач ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Нива» чітко визначили в договорі строк на який земельна ділянка передається в оренду, це з 31.03.2005 року по 31.03.2015 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк дії договору оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Нива», розпочався з моменту укладення договору, а саме з 31 березня 2005 року і закінчився 31 березня 2015 року, а державна реєстрація вказує на чинність договору (набрання юридичної сили) і не може змінювати момент його укладення.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку на якій його укладено.

Оскільки договір оренди землі укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Нива» припинив свою дію, тому відповідач ОСОБА_2 правомірно 02.04.2015 року уклала з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір оренди землі

Отже, посилання позивача, як на підставу для визнання недійсним договору оренди землі від 02 квітня 2015 року, на те, що договір оренди земельної ділянки, укладений 31.03.2005 року між ТОВ «Агрофірма «Нива» і ОСОБА_2 не припинив своєї дії і продовжує діяти до 26.10.2017 року, є необґрунтованим.

У зв'язку з відсутністю підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 9,3903 га (кадастровий номер НОМЕР_1), належної ОСОБА_2, яка розташована на території Плугатарської сільської ради Біловодського району Луганської області, укладений 02.04.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то і відсутні підстави для скасування державної реєстрації зазначеного вище договору оренди землі. Висновок суду про те, що рішення про скасування державної реєстрації не підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що дії реєстраційної служби не оскаржуються є помилковим, однак це не призвело до неправильного вирішення справи, а правильне по суті рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 303, 308, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: