Справа № 465/6396/14 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/3246/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і Крайник Н.П.,

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Славкіної Марини Анатоліївни в інтересах Публічного акціонерного товариства /ПАТ/"Всеукраїнський Акціонерний Банк" на рішення Франківського районного суду міста Львова від 11 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", відділення №33 Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про повернення строкового банківського вкладу та нарахування процентів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 11 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в користь ОСОБА_3 заборгованість за депозитним вкладом в сумі 11 132,92 долари США.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку в інтересах Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" оскаржила уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Славкіна Марина Анатоліївна. Вважає рішення суду незаконним. Стверджує, що станом на 10.03.2015 року банк виплатив позивачу всю суму коштів, а тому виконав свої зобов"язання відповідно до умов договору. Також вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув увагу на норми Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року та Постанови Правління НБ України від 28.03.2014 року №172.Звертає увагу, що відповідно до п. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту та кошти на майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов"язань щодо сплати податків і зборів (обов"язкових платежів), а також зобов"язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов"язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановлених цим законом; нарахування відсотків за зобов"язаннями банку перед кредиторами. В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 11 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача по справі ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Славкіної Марини Анатоліївни в інтересах Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 02.09.2013 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством /ПАТ/"Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі відділення №33 ПАТ "ВіЕйБі Банк" укладено договір банківського вкладу "Подарунок "Постійний "Тринадцяти місячний" №641439/2013, згідно якого позивач розмістив депозит в сумі 10000,00 доларів США на строк до 02.10.2014 року під 10,5% річних.

Відповідно до п.1.1, 1.2 розділу 1 Договору вкладу банк відкриває вкладнику наступні рахунки: вкладний рахунок НОМЕР_1, рахунок-кореспондент НОМЕР_2. На рахунок-кореспондент Банк перераховує нараховані проценти за збереження вкладу та може бути перерахований вклад по закінченню строку його дії. Нараховані проценти за збереження вкладу з капіталізацією процентів банк перераховує на рахунок.

25.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся з заявою про повернення депозитного вкладу та нарахованих відсотків за Договором вкладу, у зв'язку з чим ПАТ "ВіЕйБі Банк" надав відповідь, що по закінченню Договору вкладу Банк здійснює виплату коштів в іноземній валюті, згідно норм Постанови НБУ №172 від 28.03.2014 року.

В результаті неналежного виконання відповідачем умов банківського вкладу за договором виникла заборгованість в сумі 11132,92 доларів США, в тому числі заборгованості по вкладу - 10000,00 доларів США, відсотки за користування вкладом - 1132,92 доларів США, що підтверджується випискою за особовим рахунком(а.с. 22).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що в результаті неналежного виконання відповідачем умов банківського вкладу за договором виникла заборгованість яка підлягає поверненню позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд прийшов до правильного висновку, встановив фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Крім того відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу віповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Оскільки, банк після звернення ОСОБА_3 з заявою про повернення депозитного вкладу та нарахованих відсотків за Договором вкладу згідно умов договору, кошти не повернув, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що права позивача порушені та його вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором банківського вкладу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Стаття 47 цього Закону визначає операції банків по залученню у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Позивач надав відповідачу вклад в іноземній валюті (доларах США), а тому не суперечить діючому законодавству стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в іноземній валюті, так як саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Що ж до покликання апелянта на Постанови, які обмежують суму видачі готівкових коштів в іноземній валюті еквівалентно 15000 грн. з рахунку клієнта банку, таке обмеження стосувалося б позивача в тому випадку, якщо б банк добровільно розпочав здійснювати повернення грошових коштів після закінчення строку дії договору банківського вкладу "Подарунок "Постійний "Тринадцяти місячний" №641439/2013, а саме: з наступного дня, 03.10.2014 року.

Також, колегія суддів критично оцінює покликання апелянта, що станом на 10 березня 2015 року банк виплатив позивачу всю суму коштів, в зв"язку з чим виконав свої зобов"язання відповідно умов договору, предметом розгляду апеляційної скарги є законність рішення суду першої інстанції станом на 11.02.2015 року, окрім цього жодних належних та допустимих доказів про виплату позивачу всієї суми заборгованих коштів апелянтом не представлено, про що так само в своїх пояснення зазначає позивач, а саме, що твердження скаржника про виплату йому всієї суми коштів не відповідають дійсності і не підтверджуються належними і допустимими доказами.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Славкіної Марини Анатоліївни в інтересах Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Славкіної Марини Анатоліївни в інтересах Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" - відхилити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 11 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.М. Курій

Н.П. Крайник