Справа № 314/6157/14-ц
Провадження № 2/314/82/2015
Повне рішення суду, складено 01 липня 2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ 26 червня 2015 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Кофанов А.В.,

при секретарі Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому вимагає визнати недійсним укладений з відповідачем договір купівлі-продажу від 13.02.2008 року, згідно якого відповідачу був переданий земельний пай з розташованою на ньому фермою по вул.Горького, 39, вс.Володимирівка Вільнянського району Запорізької області, та в порядку односторонньої реституції повернути зазначене майно.

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, у лютому 2008 року він домовився з відповідачем ОСОБА_2 щодо передачі йому в оренду земельного паю, на якому знаходиться спірна ферма. В рахунок оренди він отримав від відповідача грошові кошти у розмірі 16046 гривень; натомість замість договору оренди він за проханням відповідача підписав чистий аркуш паперу, останній запевнив, що договір оренди він надасть пізніше. У серпні 2014 року позивач звернувся до відповідача з приводу подальшої оплати оренди, при цьому йому стало відомо, що від його імені оформлений договір купівлі-продажу. Позивач вважає, що оскільки предметом договору було нерухоме майно, такий договір, відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України, підлягає нотаріальному посвідченню, проте цього зроблено не було. Вважаючи, що укладений таким чином договір є недійсним, позивач й звернувся до суду із зазначеним позовом.

У судовому засіданні позивач та його представники адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали позов, просять його задовольнити, наполягаючи на незаконності дій відповідача та недотримання вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору. Крім того, позивач та його представники стверджували, що підпис у договорі віл 13.02.2008 року був зроблений не позивачем, а іншою особою.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 позов не визнали, пояснили суду, що 13.02.2008 року з позивачем був укладений договір купівлі-продажу майнового паю, з яким позивач був належним чином ознайомлений та поставив свій підпис у договорі, згідно цього договору отримав за майновий пай грошові кошти у розмірі 16.046 гривень; твердження позивача про те, що він підписав чистий аркуш паперу, не відповідають дійсності. Крім того, відповідач та його представник стверджують, що законодавство не містить вимог щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майнового паю. Також просять застосувати позовну давність до вимог позивача, звертаючи увагу, що спірний договір був укладений більш ніж за 3 роки до дня звернення до суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази. підстав для задоволення позову не знаходить.

Так, заявляючи свої позовні вимоги, позивач стверджував, що предметом спірного договору є земельний пай, на якому розташований об'єкт нерухомого майна ферма. Між тим, суду сторонами наданий договір купівлі-продажу від 13.02.2008 року (а.с.31), з якого вбачається, що його предметом є не земельний пай, а майновий пай КСП ім.Калініна с.Антонівка Вільнянського району Запорізької області.

Виходячи зі змісту ст.9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", на такому підприємстві створюється пайовий фонд, до складу якого включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними.

Відповідно до пп.1, 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паювання земель передбачає визначення розміру земельної

частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі

(на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Таким чином, діюче законодавство розглядає майновий пай члена КСП та земельний пай як два різні об'єкти майнових прав, які мають різні режими правового регулювання; але в обох випадках ці об'єкти не вважаються нерухомим майном. У будь-якому разі, позивач не надав суду належних доказів того, що спірний договір від 13.02.2008 року яким-небудь чином стосується якої-небудь певної земельної частки (паю), або такого об'єкту нерухомості, як ферма.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справ.

Суд констатує, що позивач протягом усього часу розгляду справи ніяких вимог щодо майнового паю, який є предметом договору від 13.12.2008 року, не заявляв, пояснював, що його вимоги стосуються земельного паю та/або ферми, та обгрунтовував свої вимоги положеннями ч.1 ст.657 ЦК України, які стосуються нерухомого майна; суд пропонував позивачу та його представнику вирішити питання про уточнення позовних вимог, але вони цим правом не скористалися, пояснивши, що не бажають їх змінювати. Сам суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, не має повноважень виходити за ці межі.

Крім того, посилаючись на ту обставину, що підпис у спірному договорі зроблений не позивачем, а іншою особою, та заявивши клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, позивач ухилився від сплати коштів та її проведення (а.с.69-70), тобто зазначені твердження позивача також не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявленого позову, а тому в його задоволенні має бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя А.В. Кофанов

26.06.2015 року

01.07.2015