Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області, про визначення місця проживання дитини,

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області, про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 року в силу ч. 1 ст. 161 СК України.

Посилалася на те, що вона перебувала з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_7 15 серпня 2003 року ОСОБА_5 було визнано батьком дитини. 05 вересня 2006 року сторонами було зареєстровано шлюб. Між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, у зв'язку з чим рішенням Шполянського районного суду Черкаської області шлюб було розірвано. Дитина проживала разом з позивачем у Київській області м. Бровари, де ОСОБА_4 винайняла квартиру.

Проте, через деякий час відповідач почав створювати позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Щоб уникнути конфліктів, позивач дозволяла донці ОСОБА_7 бачитись з батьком - відповідачем ОСОБА_5 та дозволяла у нього проживати. На даний час, відповідач не віддає позивачу дитину та сам вирішує коли та скільки позивачу бачитись з дитиною.

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття.

Посилаючись на те, що у ОСОБА_4 відсутній самостійний дохід, вона не приділяє уваги дитині, а своєю аморальною поведінкою шкодить розвитку дитини, наносить дитині тілесні ушкодження.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 задоволено частково, визначено місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_5, у задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_7 разом з матір'ю ОСОБА_4 В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 виходив з недоведеності позивачем заявлених вимог, щодо порушення її прав з боку відповідача - батька дитини. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що для малолітньої ОСОБА_7 домінуючу роль в її житті відіграє батько, оскільки у спілкуванні з ним, на відміну від спілкування з мамою, дівчинка частіше переживає позитивні емоції, батько для неї є більш значущим, авторитетним і розумним. Вона формально виховується мамою, але перевагу в стосунках віддає батькові.

Із матеріалів справи встановлено, що за висновками служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 7 жовтня 2014 року та служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області від 7 жовтня 2014 року - доцільне проживання малолітньої дитини разом з матір'ю.

При складенні висновку працівниками Служби у справах дітей Шевченківської РДА від 7 жовтня 2014 року проводилася особиста розмова із дитиною, де остання виявила бажання проживати разом із матір'ю - позивачем ОСОБА_4

Згідно положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а тому з урахуванням ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли наявні виключні обставини, розлучатись зі своєю матір'ю.

Обов'язком батьків у відповідності до положень СК України є утримання та забезпечення дітей до досягнення ними повноліття.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом із матір'ю.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області, про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.М. Ситнік