У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 07 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого воно є, та ОСОБА_3 був укладений договір, згідно із умовами якого остання отримала кредитні кошти у сумі 3 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ними у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за зазначеним договором виникла заборгованість у сумі 26 928,74 грн, яка станом на 30 червня 2014 року складається із заборгованості за кредитом - 4 849,59 грн, заборгованості за відсотками - 22 079,15 грн, штрафу (фіксованої частини) - 500 грн, штрафу (процентної складової) - 1 029,79 грн.

З урахуванням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2008 року, яким уже було стягнуто із ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у сумі 6 332,92 грн, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із відповідача на його користь заборгованість за кредитом і процентами у сумі 20 595,82 грн, штраф (фіксовану частину) - 500 грн та штраф (процентну складову) - 1 029,79 грн, всього - 22 125,61 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 348,71 грн заборгованості за процентами, 1 017,44 грн штрафу.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із відсутності правових підстав для стягнення указаних банком грошових коштів, оскільки заборгованість за тілом кредиту була стягнута із боржника рішенням суду від 26 червня 2008 року у повному обсязі, а банк має право лише на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції відповідає.

Судами установлено, що 07 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 3 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором визначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2008 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за указаним договором кредиту у сумі 6 332,92 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 4 849,59 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1 483,33 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється із підстав, передбачених договором або законом.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний суд правильно врахував роз'яснення, викладені у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Як убачається із матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» питання про покладення на позичальника відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 ЦК України, не порушує.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик