Ухвала

іменем україни

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» до товариства з обмеженою відповідальністю «Прод-Айс», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство Банк «Контракт» (далі - ПАТ Банк «Контракт») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Прод-Айс» (далі - ТОВ «Прод-Айс»), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, обґрунтовуючи вимоги тим, що 16 серпня 2013 року між ПАТ Банк «Контракт» та ТОВ «Прод-Айс» укладено договір № 79/2013, відповідно до умов якого останнє отримало кредит у розмірі 273 500 грн зі сплатою 25 % річних за користування кредитом терміном до 15 серпня 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 серпня 2013 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були укладені договори поруки № 79/2013-02 та № 79/2013-03, згідно з умовами яких вони зобов'язалися відповідати перед банком за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Також 16 серпня 2013 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останніми було передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 78,0 км. м, житловою площею 44,1 кв. м, що належала їм на праві власності. Посилаючись на те, що строк користування кредитом закінчився, кредит не повернуто, письмові вимоги про усунення порушення залишились без задоволення, позивач просив стягнути на його користь солідарно з ТОВ «Прод-Айс», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26 листопада 2014 року становить 377 424 грн 39 коп. Крім того, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ «Прод-Айс», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ Банк «Контракт» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 16 серпня 2013 року № 79/2013 у розмірі 376 225 грн 75 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року скасовано в частині стягнення пені та ухвалено в цій частині нове рішення, а в частині солідарного стягнення змінено, у зв'язку з чим викладено абзац другий та четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути солідарно з ТОВ «Прод-Айс» та ОСОБА_3 на користь ПАТ Банк «Контракт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 377 424 грн 39 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 260 284 грн 67 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 74 578 грн 09 коп. та пені - 42 561 грн 39 коп.

Стягнути солідарно з ТОВ «Прод-Айс» та ОСОБА_4 на користь ПАТ Банк «Контракт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 377 424 грн 39 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 260 284 грн 67 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 74 578 грн 09 коп. та пені - 42 561 грн 39 коп.

Стягнути з ТОВ «Прод-Айс», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ Банк «Контракт» судові витрати по 1 218 грн з кожного».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ Банк «Контракт» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Судові рішення в частині задоволення позову не оскаржуються, тому в цій частині в порядку ч. 1 ст. 335 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не переглядаються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанції у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що 16 серпня 2013 року між ПАТ Банк «Контракт» та ТОВ «Прод-Айс» укладено договір № 79/2013, відповідно до умов якого банк надав товариству кредит у розмірі 273 500 грн зі сплатою 25 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 15 серпня 2014 р. (а. с. 9-11).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були укладені договори поруки № 79/2013-02 та № 79/2013-03 відповідно, згідно з умовами яких вони зобов'язалися відповідати перед ПАТ Банк «Контракт» за виконання ТОВ «Прод-Айс» зобов'язань, що виникли із кредитного договору (а. с. 12, 13).

Також з метою забезпечення вимог кредитора за кредитним договором 16 серпня 2013 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку належну їм квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 14-16).

У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «Прод-Айс» взятих на себе зобов'язань станом на 26 листопада 2014 року виникла заборгованість у розмірі 377 424 грн 39 коп., з якої: 260 284 грн 67 коп. - заборгованість за кредитом, 74 578 грн 09 коп. - заборгованість за процентами, 42 561 грн 39 коп. - пеня (а. с. 8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, керуючись п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», виходив із того, що розмір заборгованості за кредитом є неспівмірним із вартістю трикімнатної квартири в м. Києві, а тому дійшов висновку про неможливість звернення стягнення на неї на даний час.

Проте погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. ст. 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 527 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843596/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 530 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом із вартістю іпотечного майна, оскільки згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_250/ed_2014_05_13/pravo1/T030898.html?pravo=1> у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути відмовлено, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

У п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843034/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та зазначаючи про необхідність урахування співмірності заборгованості за кредитним договором із вартістю переданого в іпотеку майна при вирішенні вимог про звернення стягнення на нього, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 316 ЦПК України на зазначені положення уваги не звернули та не зазначили, якою нормою матеріального права таке передбачено, а обмежились посиланням на п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5; не врахували, що боржник не виконав зобов'язання за кредитним договором, не погасив основний борг, нараховані проценти та неустойку за кредитним договором, у зв'язку з чим банк має законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки; не мотивували, чи завдало допущене боржником чи іпотекодавцем порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору збитків іпотекодержателю, чи змінює обсяг його прав.

Таким чином, суди не перевірили, чи не позбавляє відмова у зверненні стягнення на предмет іпотеки позивача права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та дійшли передчасного висновку про відмову в позові у частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування в частині відмови в позові ПАТ Банк «Контракт» про звернення стягнення на предмет іпотеки із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2131/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року в частині відмови в позові публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова