Справа № 755/9423/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Сайтіко» про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2, просила визнати за собою, ОСОБА_1, право власності на нежилі приміщення VI-го поверху: з №1 по №23 (групи приміщень №601); з №І по №ІV (сходи) (в літ.А) загальною площею 634,50 кв.м, що складає 85/1000 частин від майнового комплексу площею 7448,90 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3.

На підставі протокольної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Сайтіко».

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3. В межах визначеного законодавством шестимісячного строку, позивач та відповідач, син померлого, звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова О.К. з заявами про намір прийняти спадщину до складу якої, серед іншого майна входить об'єкт нерухомого майна - нежилі приміщення VI-го поверху: з №1 по №23 (групи приміщень №601); з №І по №ІV (сходи) (в літ.А) загальною площею 634,50 кв.м, що складає 85/1000 частин від майнового комплексу площею 7448,90 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому, відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, відмовився від спадщини на користь позивача, яка є єдиним спадкоємцем майна спадкодавця, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна, що є предметом спадкування, як з'ясувалось спадкодавцем за життя не проведено державної реєстрації на об'єкт нерухомого майна, внаслідок чого порушують права позивача, як потенційного спадкоємця, оформити своє право на спадщину, а відновлення порушених прав позивача можливе лише в судовому порядку шляхом звернення з позовом про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, що є предметом спадкування, що спонукало звернутись з цим позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити, пояснив, що після смерті батька - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, єдиним спадкоємцем майна є ОСОБА_1, мати відповідача, оскільки відповідач подав заяву про відмову від спадщини на користь матері. Незважаючи на те, що позивач є єдиним спадкоємцем майна спадкодавця ОСОБА_3, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки за життя спадкодавець не здійснив державну реєстрацію нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень VI-го поверху: з №1 по №23 (групи приміщень №601); з №І по №ІV (сходи) (в літ.А) загальною площею 634,50 кв.м, що складає 85/1000 частин від майнового комплексу площею 7448,90 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, тому за відсутності спору між спадкоємцями щодо розподілу спадкового майна, позивач вимушена звернутись з цим позовом до суду.

Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайтіко» Гребенчук С.В., в судовому засіданні просив задовольнити позов з підстав, викладених у письмових поясненнях, які долучено до справи (а.с.33), наголосив, що за життя ОСОБА_3, як засновник Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайтіко», подав заяву про вихід зі складу засновків товариства. На підставі рішення позачергових Загальних зборів учасників Товариства, яке оформлено протоколом № 9 від 30.06.2014 року, ОСОБА_3 виведено зі складу учасників товариства, та прийнято рішення про передачу йому в натурі нерухомого майна, в рахунок часткової виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці ОСОБА_3 у статутному капіталі Товариства, а саме: нежилі приміщення VI-го поверху: з №1 по №23 (групи приміщень №601); з №І по №ІV (сходи) (в літ.А) загальною площею 634,50 кв.м, що складає 85/1000 частин від майнового комплексу площею 7448,90 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке належало на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Сайтіко», що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.02.2013 року. Товариство не заперечувало проти виходу ОСОБА_3 зі складу учасників товариства та передачі йому в натурі нерухомого майна, в рахунок часткової виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці ОСОБА_3 у статутному капіталі товариства. Однак, у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 не встиг оформити передачу та здійснити державну реєстрацію права власності на вказані нежитлові приміщення на своє ім'я, тому товариство не заперечує щодо задоволення позову спадкоємця ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи Гребенчука С.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 31 жовтня 2014 року (актовий запис №18416). (а.с.11)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої, серед іншого, входить об'єкт нерухомого майна - нежилі приміщення VI-го поверху: з №1 по №23 (групи приміщень №601); з №І по №ІV (сходи) (в літ.А) загальною площею 634,50 кв.м, що складає 85/1000 частин від майнового комплексу площею 7448,90 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

13 листопада 2014 року ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова О.К. з заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті чоловіка - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.83)

13 листопада 2014 року ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова О.К. з заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті батька - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.86)

На підставі заяви спадкоємців, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пивоваровим О.К. заведена спадкова справа №6/2014 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ксерокопія матеріалів спадкової справи залучено до матеріалів цивільної справи. (а.с.78-99)

29 квітня 2015 року ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова О.К. про відмову від спадщини, яка залишилась після смерті батька ОСОБА_3 на користь дружини спадкодавця ОСОБА_1. (а.с.89)

28 квітня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пивоваров О.К., у відповідь на звернення спадкоємця ОСОБА_1, повідомив про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, що є предметом спадкування, оскільки спадкоємцем не надано правоустановлюючи документи на нерухоме майно, що є предметом спадкування, та рекомендував звернутись для вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. (а.с.12)

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.

Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно -офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно положень п.1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються права на житлові будинки, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до частини першої ст. 148 Цивільного кодексу України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Отже, у господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членам пропорційно часткам у статутному капіталі, тобто виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, визначеному законом і статутом товариства.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-31цс14.

Згідно з ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як з'ясовано судом, підвереджується наявними у справі доказами, 24 червня 2014 р. ОСОБА_3 подав нотаріально посвідчену заяву про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайтіко». (а.с.4)

На підставі рішення позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайтіко», яке оформлено протоколом № 9 від 30.06.2014 р., ОСОБА_3 виведено зі складу учасників товариства, та прийнято рішення про передачу ОСОБА_3 в натурі нерухомого майна, в рахунок часткової виплати вартості частини майна Товариства, пропорційної частці ОСОБА_3 у Статутному капіталі Товариства, а саме: нежилі приміщення VI-го поверху: з №1 по №23 (групи приміщень №601); з №І по №ІV (сходи) (в літ.А) загальною площею 634,50 кв.м, що складає 85/1000 частин від майнового комплексу площею 7448,90 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке належало на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Сайтіко», що підтверджується Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.02.2013 року. (а.с.5-7)

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 набув права власності на нежилі приміщення VI-го поверху: з №1 по №23 (групи приміщень №601); з №І по №ІV (сходи) (в літ.А) загальною площею 634,50 кв.м, що складає 85/1000 частин від майнового комплексу площею 7448,90 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, ці обставини визнанні в судовому засіданні представником ТОВ «Сайтіко» Гребенчуком С.В., тому в силу положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

Після смерті ОСОБА_3 право власності на вищезазначені об'єкти нерухомого майна, перейшло в порядку спадкування спадкоємцю першої черги за законом ОСОБА_1, яка у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримали свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки за життя ОСОБА_3 не зареєстрував право власності на належні йому об'єкти нерухомого майна відповідно до норм діючого законодавства.

В той же час обставин, які б вказували, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача та відповідача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено.

Відповідно статті 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що за відсутності спору між спадкоємцями першої черги за законом майна померлого ОСОБА_3, та враховуючи позицію відповідача ОСОБА_2, який визнав позов, є підстави визнати за позивачем ОСОБА_1, спадкоємцем першої черги за законом майна ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на нежилі приміщення VI-го поверху: з №1 по №23 (групи приміщень №601); з №І по №ІV (сходи) (в літ.А) загальною площею 634,50 кв.м, що складає 85/1000 частин від майнового комплексу площею 7448,90 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Сайтіко» про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 148, 182, 328, 331, 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України, ст.167 Господарського кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст.1, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, тертя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Сайтіко» про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги за законом майна ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на нежилі приміщення VI-го поверху: з №1 по №23 (групи приміщень №601); з №І по №ІV (сходи) (в літ.А) загальною площею 634,50 кв.м, що складає 85/1000 частин від майнового комплексу площею 7448,90 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я