АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1734/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/789/788/15 Доповідач - Парандюк Т.С.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Коваль О.І.

З участю прокурора Федчишина О.Г.

з участю сторін апелянта ОСОБА_1 та їх представника ОСОБА_2 ; представника в/ч НОМЕР_1 - Кузь Р.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Бережанського районного суду від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи на стороні відповідача головне квартирно - експлуатаційне управління Збройних Сил України, квартирно - експлуатаційний відділ м.Тернопіль про визнання права на проживання, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , треті особи на стороні відповідача головне квартирно - експлуатаційне управління Збройних Сил України, квартирно - експлуатаційний відділ м.Тернопіль про визнання права на проживання.

В обгрунтування своїх вимог посилаються на те, що 18.01.2006 року рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 їх сім`ї виділено приміщення АДРЕСА_1 для проживання, де за власні кошти провели реконструкцію наданого їм приміщення у двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 49,2 кв.м. 16.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 ) про визнання за ним права на проживання у двокімнатній квартирі АДРЕСА_3 . Однак відповідач відмовив їм у видачі ордера та визнання права на проживання і цій квартирі. Оскільки вони проживають у вказаній квартирі з 2006 року, іншого житла не мають, за власні кошти реконструювали надане приміщення у двокімнатну квартиру, зареєстровані у ній, перебувають на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, а тому просять визнати за ними, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , право на проживання у двокімнатній квартирі АДРЕСА_4 .

Рішенням Бережанського районного суду від 06 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи на стороні відповідача головне квартирно - експлуатаційне управління Збройних Сил України, квартирно - експлуатаційний відділ м.Тернопіль про визнання права на проживання - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнати за ними право на проживання у двокімнатній квартирі АДРЕСА_4 , посилаючись на те, що суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, дав неналежну оцінку доказам у справі, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права, дана невірна оцінка зібраним доказам.

У судовому засіданні представник апелянт ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.
Представник відповідача в/ч НОМЕР_1 - Кузь Р.В. апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник ГКЕУ Збройних Сил України - Олійник О.І. В судове засідання не зявився і просить справу розглядати у їх відсутності, апеляційну скаргу не визнають, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник КЕВ м.Тернополя - Кударевко Х.В апеляційну скаргу не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Військовий прокурор Федчишин О.Г. апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення , виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачів не порушено та в/ч НОМЕР_1 не є належним відповідачем по справі.

Однак з таким висновком суду колегія не погоджується.

Згідно ст. 309 ч.1 п. 3 ЦПК України - підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Із Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р. ст.25 захищає право кожної людини на життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоровя, добробуту її самої та членів сімї і цей рівень забезпечує житло.

Стаття 11 п.1 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16.12.1966 р. вказує, що обовязок держав- учасниць Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права.

Відповідно до ст. 16 ЦКУ - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права.

Згідно з ч.3 ст.326 ЦК України правління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Стаття 1 ЗУ Про правовий режим майна у Збройних Силах України № 3046-111 від 7 лютого 2002 року із відповідними змінами, вказує, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військова частина). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси....

Стаття 3 цього закону передбачає, що з моменту надходження майна до збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюється у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що підполковник ОСОБА_1 дійсно перебував на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 (а.с.38) і перебуває на квартирному обліку у в/ч з сімєю на загальній черзі № 14 та на позачерговій № 2 з 21 листопада 2006 року, вислугою 32 роки. (а.с.66, 181-186).

18 січня 2006 року на засіданні житлової комісії частини (витяг з протоколу №14, а.с.21), затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 вирішено провести розподіл службових приміщень у будинку по АДРЕСА_5 військовослужбовцям частини та виділити ОСОБА_1 приміщення АДРЕСА_1 для тимчасового поліпшення житлових умов. 01.09.2006 р. йому видано спецордер № 4 для поселення в кімнати гуртожитку на склад сімї три особи. Після поселення в дане приміщення ОСОБА_1 були проведені будівельні роботи по переведенню нежитлового приміщення в житлове за власні кошти, що не заперечується відповідачем, третіми сторонами та підтверджено доказами по справі: робочим проектом на проведення газопостачання та актом прийомки виконаних робіт ( а.с.74,76,79), договором № 212014 від 16.11.2007 р. (а.с. 77), договором про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення від 01.11.2006 р.(а.с.78), договором №485 від 05.09.2006 р. (а.с. 80) та чеками на придбання товарів.

Рішенням виконавчого комітету Бережанської міської ради № 302 від 12 грудня 2006 року надано дозвіл в/ч НОМЕР_2 на реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_5 .(а.с.48).

На підставі рішень Бережанської міської ради 3721 від 26 травня 2005 р. та № 552 від 03 квітня 2008 р. військовій частині НОМЕР_1 , де розташоване військове містечко і спірний будинок, в постійне користування передано земельну ділянку площею 0,4289 га, що стверджується Державним актом серія ЯЯ № 296329 від 06.06.2008 року. (а.с.51).

Спільним наказом начальника Бережанського гарнізону №18 від 23.11.2009 р. та начальника КЕВ м. Тернопіль № 614 від 27.11.2009 р. створено комісію для переведення адміністративної будівлі 2/1 АДРЕСА_5 для проживання сімей військовослужбовців та прийняття в експлуатацію. Актом № 3017 від 01.12.2009 р. даний адмінбудинок був переведений у гуртожиток для проживання сімей військовослужбовців, реконструйованого за кошти фізичних осіб.

Згідно договору №1 від 01.10.2010 р., укладеного між КЕВ м. Тернополя (наймодавець) та ОСОБА_1 (наймач) та членам сімї у безстрокове користування житлове приміщення у гуртожитку надано по АДРЕСА_6 загальною площею 95,4 кв. м., що складається з двох кімнат, житловою площею 29,1 кв.м.(а.с.82).

01.07.2013 р. укладено договір з КЕВ на проживання в цьому приміщенні, як соціальне житло, відповідно до якого надав наймачеві та члену його сім`ї ОСОБА_4 у користування житлове приміщення у гуртожитку, в зв`язку з чим наймач та ОСОБА_5 отримали право зареєструватися у вказаному житлі.(а.с.81). Таким чином, КЕВ м. Тернопіль було визнано право на вказане житло за позивачами та надано їм право проживати .

Рішення Бережанської міської ради про надання будинку АДРЕСА_5 як соціального житла не приймалось.( довідка міської ради № 442 від 20 квітня 2015 р. а.с.233).

Рішенням виконавчого комітету Бережанської міськради №377 від 15 грудня 2011 року надано дозвіл в/ч НОМЕР_2 на виготовлення попередніх планувальних рішень з метою реконструкції адміністративного будинку АДРЕСА_7 під багатоквартирний будинок.(а.с.50).

Із довідки № 26/1235 від 21.11.2006 р., виданої МОУ КЕВ м. Тернопіль, вбачається, що будівля інв.2/1(військове містечко) у АДРЕСА_5 є власністю Міністерства Оборони України, знаходиться на балансі в КЕВ м. Тернопіль та передана в постійне користування в/ч НОМЕР_2 .(а.с.102), що стверджується актом прийняття - передачі основних засобів від 17.11.2014 р. (.ас.133).

Згідно з ч.З ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

16 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до командира військової частини про видачу ордера та визнати за ним та членами сімї право на проживання в кв. АДРЕСА_1 . (.а.с .4).

Однак, листом № 1419 від 16.12.2014 р. командир в/ч відмовив у видачі ордера та визнані за ним та членами сімї права на проживання у кв. АДРЕСА_2 (а.с.5.).

Постановою КМУ №461 від 13.04.2011 р. Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів п.1 передбачено, що прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до 1-111 категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державного архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації(далі- декларація).

Як вбачається з декларацій про готовність обєкта до експлуатації № ТП 11 від 19.05.2014 р. та № ТП 77 від 13.02.2015 р., що спірне приміщення є житловим будинком з квартирами і придатний до експлуатації. Про те, що це є житловий будинок свідчить штамп Бережанського БТІ 21.11.2011 р. на зведеному оціночному акті будинковолодіння АДРЕСА_5 (а.с.58-65), де зазначено, що переобладнано адмінбудинок під житловий із конкретизацією житлової та нежитлової площі по кожній квартирі.

Пункт 13 вищезгаданої постанови №461 передбачає, що зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію обєкт необхідних для його функціонування ресурсів- води, газу, терла, електроенергії, включення даних про такий обєкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно до ч.1 ст. 382 ЦК України встановлено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Згідно з ч.І ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що ще в 2006 - 2007 роках ОСОБА_1 були укладені договори із відповідними установами, які діють і по сьогоднішній день по наданню комунальних послуг в приміщенні, де він проживав і проживає по даний час.

п.1.11, 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвер. наказом МОУ №737 від 30.11.2011р. та зареєстрованої в МЮУ за №24/20337 від 10 січня 2012 р. - усі питання, повязанні з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби на квартирному обліку із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішується за місцем проходження служби, перебування на обліку або в судовому порядку.

Військовослужбовці, які перебувають на обліку під час звільнення з військової служби в запас, станом здоровя,... залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення.

ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в в/ч з 2006 року і після звільнення в запас обрав постійне місце проживання м. Бережани, що не заперечується сторонами.

Що ж стосується посилання суду першої інстанції на те, що у позивача на праві власності є житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_8 то це не відповідає дійсності, оскільки згідно з інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, то такий будинок зареєстрований в м. Чорткові (а.с.205 зв.).

Згідно довідок № 1-182, 1-183 від 26.11.2014 р., виданих Бережанським ОКМБТІ, за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на житло в м. Бережани відсутні. Іншого житла, крім спірного, позивачі в м. Бережани не мають.

Із будинкової книжки для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_5 , вбачається, що подружжя ОСОБА_6 прописані в квартирі АДРЕСА_2 , як і інші жителі прописані кожний в своїй квартирі.( а.с.22-35), тобто самі відповідачі не заперечують правовий статус спірного приміщення як квартири.

Як встановлено в судовому засіданні, що як відповідач , так і третя сторона оспорює правовий статус приміщення в якому проживає сімя позивача, тобто що це не квартира і право на поселення належить КЕВ м. Тернополя. Однак, як доведено матеріалами справи, що посилання суду на п.4.10 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №448 від 03.07.2013 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.09.2013 року за №1590/24122 (далі Положення), а також п.4.4 та п.4.5 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 року за № 24/20337 (далі Інструкція) є хибним, оскільки ці нормативні акти регулюють порядок надання та заселення вільного жилого приміщення, а позивачі ставлять питання про визнання за ними права на проживання в квартирі АДРЕСА_2 , в якій проживають тривалий час з дозволу військової частини та КЕВ м. Тернополя та проведення реконструкції нежилого приміщення в жиле. Не внесення спірного житлового будинку в Реєстр речових прав на нерухоме майно, ще не свідчить про непридатність до проживання в ньому.

Згідно з ч.І ст. 63 ЖК Української PCP предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Квартира АДРЕСА_4 в Реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрована, а тому права власності на такий об`єкт, як квартира АДРЕСА_1 , не існує. Позивачі про визнання за ними права власності на спірну квартиру не ставлять, а тому посилання суду першої інстанції на норми ст. 182,317 ч.1, 331 ЦК України є зайвими. Їх позовні вимоги стосуються тільки права проживання в цьому приміщення, що не заперечує сам відповідач.

Всупереч діючому законодавству, відповідач неодноразово змінював правовий статус приміщення, при цьому укладаючи з позивачами договори на проживання, тобто визнаючи їх факт проживання в спірному приміщенні квартирі.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на п. 4.10 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України щодо виключної компетенції КЕВ м.Тернополя вирішувати питання забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями та на відсутність у позивачів ордера на вселення, оскільки предметом спору є визнання права на проживання уже в наданому приміщенні і у відповідності до вимог ст. 58 ЖК України ордер видається на поселення у вільне жиле приміщення.

Безпідставними є твердження представників відповідача та третіх осіб про те, що військова частина є неналежним відповідачем по справі, оскільки матеріалами доведено, що саме військова частина є управителем і користувачем спірного жилого будинку, ОСОБА_1 на обліку перебуває у військовій частині, поселився і зробив реконструкцію приміщення з дозволу частини.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивачі правомірно були вселенні в спірне жиле приміщення на підставі ордера у 2006 році, за власний кошт зробили реконструкцію нежилого в жиле з дозволу військової частини, прописані в ньому, перебувають на квартирному обліку з 2006 р., іншого житла в м. Бережани не мають, а тому набули право на проживання в даному приміщенні.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 -задовольнити.

Рішення Бережанського районного суду від 06 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до в/ч НОМЕР_1 , треті особи на стороні відповідача головне квартирно - експлуатаційне управління Збройних Сил України, квартирно - експлуатаційний відділ м.Тернопіль про визнання права на проживання - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 право на проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк