Справа № 703/2290/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2015 Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Гудзюка І.В.

при секретарі Федоровій (Покотиленко) І.В., Бєлан А.І.,

за участю представників:

позивача - адвоката Райнова С.Г.,

відповідача - адвоката Біловчука Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду та просить зобов'язати фізичну особу - суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 розірвати укладений з ним договір від 25 листопада 2014 року, повернути в повному обсязі сплачені ним кошти в сумі 4858 гривень, понесенні ним витрати на лікування в сумі 2267 грн. 82 коп., витрати на відправлення кореспонденції в сумі 20 грн. 90 коп., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 25 листопада 2014 року він уклав з відповідачкою договір на встановлення міжкімнатних дверей в кількості - 2 шт. вартістю 4858 грн. Після встановлення дверей він не був задоволений якісними характеристиками товару, та нарікав на те, що вони не відповідають заявленим продавцем характеристикам. В ході судового розгляду позивач уточнив підстави позову, та посилається на норми п. 1 ч. 7 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», вказує, що надання недоступної, недостовірної, неповної та несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання ним продукції, яка не має потрібних йому властивостей. Тому просить суд зобов'язати відповідачку розірвати із ним договір, а також відшкодувати завдані йому збитки. Крім того, позивач вказує, що після виявлення невідповідності товару заявленим продавцем технічним характеристикам, він неодноразово звертався до відповідачки з вимогою їх усунення, проте остання так і не виконала його вимоги.

Відповідачка позов не визнала, так як вважає, що належним чином виконала умови договору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 25 листопада 2014 року між сторонами укладено договір (а.с.5), згідно якого відповідач по справі зобов'язувалась передати замовнику (позивачу) дверні блоки і здійснити всі необхідні монтажні роботи з установки виробів.

Згідно накладної №1 від 25 листопада 2014 року, (а.с. 42,43), в присутності відповідачки, 25 листопада 2014 року виконані заміри дверних блоків та позивачем були обрані два типи дверних блоків моделі «Луна». На виконання умов договору ОСОБА_3 було сплачено на користь відповідачки 2500 грн. завдатку.

28 листопада 2014 року майстер ОСОБА_5 доставив до помешкання позивача обумовлені договором вироби, 2 грудня 2014 року здійснив їх монтаж, після чого у позивача виникли претензії до якості товару, які він виклав письмово (а.с.6). Проте, ОСОБА_3 здійснив повну оплату обумовленою договором суми за придбані та встановлені дверні блоки.

Допитані судом свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дали покази, що не стосуються підстав та предмету позову, так як не були свідком укладення договору.

Допитана в якості свідка дружина позивача ОСОБА_8, яка була присутня при укладенні договору, пояснила, що відповідачка обіцяла встановити двері високої якості, а також те, що двері обиралися за каталогом, що був оглянутий під час судового розгляду. Відповідачка жодним чином не обмежувала доступ до вказаного каталогу.

Щодо показів свідка ОСОБА_5, повторно допитаного судом за клопотанням позивача, суд приходить до висновку, що до них слід ставитися критично.

Так, даючи показання в судовому засіданні 08 липня 2015 року, свідок ОСОБА_5 пояснював, що двері на квартиру позивачу він доставив в заводській упаковці, яку він знімав вже безпосередньо перед встановленням дверей. Він не пам'ятає чи був в наявності сертифікат відповідності товару запакований у целофані разом із дверними полотнами. Ці показання свідка ОСОБА_5 були послідовними, логічними та зрозумілими.

Під час повторного допиту за клопотанням позивача, його показання суперечили попередньо наданим показам. При повторному допиті свідок зазначив, що ним практикувалося, перед виїздом до клієнтів для встановлення дверей, зняття заводського пакування з дверних блоків і вилучення усіх наявних документів, в зв'язку із чим двері клієнтам доставлялися без заводського пакування і без сертифікатів відповідності. Проте, чи було так у випадку з позивачем, він не пам'ятає. Разом з тим, після наполегливих запитань представника позивача, свідок змінює покази і зазначає те, що він пам'ятає, як він особисто зняв з дверних блоків, котрі доставляв позивачу, заводське пакування та вилучив сертифікат відповідності. Пояснюючи причини зміни у показаннях свідок ОСОБА_5 вказав, що він бажає «справедливості, оскільки клієнт завжди правий». В зміні свідчень ОСОБА_9 суд вбачає певну зацікавленість і упереджене ставлення щодо приватного підприємця ОСОБА_4, у якої свідок, на час розгляду справи, вже не працював.

Натомість, відповідачка ОСОБА_4 посилається на докази, які є послідовними та чітко доводять те, яку саме якість товару було обіцяно позивачу.

Так, згідно показів свідка ОСОБА_8, двері обиралися ними згідно каталогу, який надала відповідачка, що був оглянутий в судовому засіданні та долучений до матеріалів справи. Згідно накладної, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач обрав модель «Луна», що відповідно каталогу, відноситься до дверей категорії «стандарт» (сторінка 6 та 7 каталогу). На сторінці 13 зазначеного каталогу міститься технічна інформація міжкімнатних дверей.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач свідомо, на власний розсуд, обрав товар, яким є саме дверні блоки категорії стандарт модель «Луна», та мав змогу ознайомитись з технічними характеристиками зазначеними в каталозі. На підтвердження того, що позивач ознайомився та не має зауважень з якістю, ціною, кольором, комплектністю, габаритними розмірами виробів та послугами продавця - міститься його підпис в накладній №1 від 25 листопада 2014 року.

Крім того, сторонами підтверджено, що дверні блоки знаходились в помешканні позивача в період із 28 листопада 2014 року, моменту доставки товару споживачеві, до їх встановлення 1 грудня 2014 року майстром ОСОБА_5, а тому, позивач об'єктивно та ретельно міг оглянути товар, і за потреби заявити вимоги на підставі ч. 1 ст. 9. ЗУ «Про захист прав споживачів», обміняти товар, якщо товар його не задовольнив. Таким правом позивач не скористався.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 700 ЦК України передбачено обов'язок продавця надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу.

Зазначені норми містять вимоги до інформації, що надається споживачу для прийняття свідомого і компетентного вибору товару, може бути розміщено у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Позивач не довів надання йому недоступної, недостовірної, неповної та несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця), не вказав та не надав доказів того, які саме властивості товару були йому обіцяні продавцем, і в чому відмінність цих властивостей від отриманого ним товару. Також позивач не навів доказів відмінності технічних характеристик, заявлених в каталозі та отриманого ним товару, клопотань про призначення експертних досліджень з цих питань не заявляв.

В свою чергу відповідачка надала докази того, що нею була надана можливість ознайомитись зі споживчими характеристиками замовленого товару в повному обсязі, якою позивач скористався на свій розсуд.

При вищевикладених обставинах, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про зобов'язання розірвання договору про надання послуг, укладеного 25 листопада 2014 року між ними, демонтажу дверних блоків та стягнення з ФОП ОСОБА_4 на його користь вартості дверних блоків у розмірі 4858 грн.

Зазначені позовні вимоги ОСОБА_3 є первісними за своїм змістом до його ж вимог до ФОП ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., витрат на лікування в розмірі 2267 грн. 82 коп., які є похідними, а тому, у разі відмови судом у задоволенні первісних вимог позивача, похідні вимоги позивача також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України із позивача на користь відповідачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті послуг на правову допомогу адвоката в розмірі 2200 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 23, 700 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору та відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати по оплаті послуг адвоката в розмірі 2200 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження -після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: І. В. Гудзюк