АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4819/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2010/2930/12 Калмикова Л.К.
Категорія: сімейні Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3. Треті особи : Дергачівське КП «Інвенрос» ЗАТ « Перший Український Міжнародний банк» про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, на ? частину земельних ділянок, ? частину нежитлового приміщення, інше майно , поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА :

11 травня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог 02.07.2012 року та 30.10.2013 року, просив встановлення факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з січня 2003 року по 25 вересня 2004 року. Визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку , площею 0,1703 га за вказаною адресою, а також земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,1500 га об»єктами спільної сумісної власності та в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, на 1/2 частину зазначених земельних ділянок та 1/2 частину нежитлового приміщення № 12-1.,12-2., загальною площею 26,8 кв.м. в літ. « Б-1» по АДРЕСА_3, поділити майно, що є об»єктом їх з відповідачем спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на ? частину майна, а саме на : шкаф купе «Стенлі» 11000,00 грн,ліжко двохспальне виробництва Польща -8000,00 грн. , кухонні стільці -1000,00 грн., бесідку на 12 чоловік, дуб.- 60000,00 грн., мангал чугунний- 4000 грн., мікрохвильову піч «Бош» -6000,00 грн., холодильник двохкамерний -10000,00 грн., морозильний ларь 600 л.- 7000,00 грн., меблевий комплект «Банкет»- 40000,00 грн., диван великий - 6000,00 грн., камін 3-й поверх -14000,00 грн., полки меблеві 3-й поверх- 8000,00 грн.,шкаф купе 3-й поверх- 9000,00 грн., туалетний комплект 3-й поверх- 3500,00 грн.,телевізор плазму «Самсунг»-6000,00 грн., підставку під телевізор -3000,00 грн. , драбину малу-16000,00 грн.,.витяжку «Турбо» 3-й поверх- 4000,00 грн., диван 3-й поверх - 4000,00 грн., двері вхідні - 10000, 00 грн. , а всього на суму: 230500грн.

В порядку розподілу спільного майна подружжя, визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину майна, а саме : комплект для ванної кімнати -10000,00грн., пральну машину- 3000, 00 грн., бойлер нагрівальний- 2500,00 грн., набір меблів з ротангу - 2500,00 грн. , комплект супутникових антен - 4000,00 грн., телевізор«Самсунг» -3000,00 грн., гойдалки дерев'яні - 16000 ,00грн., гойдалки металеві - 3000,00 грн., пароварка «Бош»- 10000 ,00 грн., посудомийну машину - 8000,00 грн., меблі в дитячу, кімнату- 18000,00 грн. , пральну машину « Бош» -10000,00 грн.,обладнання дистанційного відткриття воріт- 10000,00 грн., витяжку кухонну в малому будинку - 3000,00 грн., витяжку кухонну в великому будинку - 10000 ,00 грн., підставку під квіти велику - 4000,00 грн., ліжко «Салтівка»- 8000,00 грн. , вольєр для собак- 50000,00 грн., кухонний гарнітур -18000,00 грн. ,а всього на суму 193 000,00 грн.

Стягнути з відповідача на його на користь за ? частину майна, що є об»єктом спільної сумісної власності у сумі 405500, 00 грн., посилаючись на неподільність наступного майна та залишення його відповідачу, а саме: кухонного гарнітуру виробництва Італії - 100000,00 грн., кухонного столу - 8000,00 грн., кухонні стільці-5000,00 грн., котла опалювального -25 000 грн., диван кухонний круглий - 10 000,00 грн.. туалетний комплект на 1-му поверху (унітаз, ванна)- 6000,00 грн.,ліжко двоспальне 2-й поверх - 10 000,00 грн.,меблевий комплект для коридору - 5000,00 грн., ліжко батьківське з тумбочками - 60 000,00 грн., туалетний комплект 1-й поверх - 10000,00 грн., комплект туалетний коридор - 5000,00 грн., туалетний гарнітур -2-й поверх-14000.00 грн., драбину декоративну велику та міжкімнатні двері -131 000, 00 грн.,гаражні ворота - 16 000,00 грн.,басейн для вулиці - 120 000.00 грн., вікна металопластикові-80 000,00 грн.,паркан з бутового каміння - 85000,00 грн., дерева, кущі, зелені насадження - 120 000,00 грн., а всього на суму 811 000,00 грн. та ? яких складає 405500,00 грн..

Свої вимоги обгрунтовув тим, що з відповідачем ОСОБА_3 він познайомився у жовтні 2002 року та з грудня 2002 року вони почали разом мешкати, мали спільний бюджет та між ними склалися відносини, що притаманні подружжю, вони несли один по відношенню до другого всі обов'язки чоловіка і дружини та на той час проживали у квартирі на АДРЕСА_4 та на дачі у матері відповідача.

Позивач зазначає, що навесні 2003 року він знайшов будинок по АДРЕСА_1, який вони у подальшому придбали, оформивши його на нього, а потім переоформили на відповідача для полегшення отримання кредиту у зв»язку з необхідністю проведення будівельно-ремонтних робіт у спірному будинку. Позивач зазначає, що з червня 2003 року вони з відповідачем разом проводили будівельні та ремонтні роботи по благоустрою будинку та прибудинкової території, і на час звернення до суду набули рухоме та нерухоме майно, в т.ч. земельні ділянки - як під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, так і потім, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004року.

Як на підставу своїх вимог позивач також зазначає, що вони разом відпочивали та він був з відповідачем, коли у травні 2003 року їй робили операцію в інституті невідкладної допомоги та поки готувалися документи для оформлення договору купівлі-продажу, він уклав договір на ремонтні роботи та дав завдаток для його виконання та будівельниками були знесені надвірні будівлі та збудовано малий будинок з двох кімнат та кухнею і службовими приміщеннями, який значиться в догозорі-купівлі-продажу як літня кухня літ. «Б». Весь час робітники мешкали у спірному будинку, виконуючи будівельні роботи, збудували огорожу з бутового каміння , за яку він заплатив 85000грн.

У серпні 2003 року вони з дружиною ОСОБА_3 переїхали у спірне домоволодіння і вселилися у малий будинок, в якому мешкали разом, вели спільне господарство, а в великому будинку мешкала та працювала будівельна бригада. Позивач також зазначає, що 15 вересня 2003 року він купив спірний будинок за вказаною адресою та земельну ділянку , та в цей період вони з відповідачем вже в ньому мешкали і після того як в нього вселились , вони створювали в ньому комфортні умови для сумісного проживання. Купили у будинок кухонний гарнітур фірми «Меркс» за ціною 18000 грн., шкаф - купе «Стенлі» за ціною 11 000 грн., ліжко двухспальне виробництва Польша- 50000 грн., також меблевий гарнітур з ротангу. А також сантехніку( душову кабінку, унітаз, умивальник) за ціною 10 000,00 грн.,

Позивач також зазначає, що у зв»язку з витратою ним на ремонтні роботи значних коштів та у зв»язку з їх нестачею, відповідач запропонувала йому взяти кредитні кошти в банку «Надра» та при цьому у неї була одна умова, що кредит їй нададуть особисто , у зв»язку з чим йому необхідно укласти з нею договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку та у зв»язку з тим, що він дуже її кохав та мав намір мешкати з відповідачем в спірному будинку, 18.12.2003 року вказаний житловий будинок з надвірними будівлями ним було продано відповідачу за 114703,00 грн.,а земельну ділянку за 13624,00 грн. та відповідач для купівлі-продажу вказаного будинку взяла кредит в банку «Надра», частину якого вони віддали для погашення боргу, який він позичав для купівлі будинку , а іншу частину сплатили за ремонтні та будівельні роботи та кредит погашався за його кошти, які він передавав відповідачу. Також для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель відповідач отримала державний акт на земельну ділянку по АДРЕСА_2, оскільки це було потрібно для розширення території та будівництва інших будівельних споруд, а висадка дерев та газонів коштувала йому 120 000,00 грн.

Позивач зазначає, що 25 вересня 2004 року вони з відповідачем уклали шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_5. Позивач також зазначає, що до осені 2008 року вони з відповідачем добудовували великий будинок, який на теперішній час має 3 поверхи та зробили у ньому ремонт.

Позивач також зазначає, що у 2008 році відповідач оформила кредит в Банку «ПУМП» під час укладання якого був також укладений договір іпотеки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та його було оцінено у суму 732694,00 грн. , тобто його вартість після проведення ремонтних робіт виросла в декілька разів . Позивач також зазначає, що отриманим кредитом вони погасили кредит, отриманий у 2003 році в банку «Надра» та який також сплачується до теперішнього часу ним, хоча шлюб з відповідачем було розірвано 26 травня 2011року.

Як на підставу вказаних вимог позивач також зазначає, що після розірвання шлюбу запропонував відповідачу добровільно поділити вказане майно, вони шукали покупців на вказаний будинок, однак в останній момент відповідач відмовилась його продавати ( т.1 а.с.2-10, 98, т.3. а.с. 121-126).

Не погодившись з вказаним позовними вимогами позивача, відповідач 30.07.2012 року надала до суду письмові заперечення, в яких просила відмовити позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог. Як на підставу заперечень щодо вимог позивача про встановлення факту спільного проживання , відповідач зазначає, що станом на 15 вересня 2003 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі, вона в період з 02.07.2003 року по 01.12.2003 року перебувала на стаціонарному лікування в обласному клінічному протитуберкульозному диспансері № 7 та в цей період постійно знаходилась у відділенні лікарні, також зазначає, що дійсно з позивачем разом їздили до Єгипту , але на передодні придбання нею спірного житлового будинку, а на весні 2004 року, коли з позивачем почали зустрічатись також заперечує факт проживання з позивачем у її матері.

Як на підставу заперечень щодо визнання зазначених вище житлового будинку та нежитлової будівлі спільною сумісною власністю подружжя, відповідач зазначає , що під час продажу спірного житлового будинку їй , позивач знаходився в іншому шлюбі та його дружина давала згоду на його продаж спірного житлового будинку, а нежитлову будівлю вона придбала на підставі договору про дольову участь у будівництві від 08.03.2003 року торгівельного комплексу по АДРЕСА_3 та здійснила перший внесок 18.09.2003 року , а 24.09.2003 року, отримала свідоцтво про право власності на це нежитлове приміщення.

Відповідач посилаючись , на ст. 22 КЗпШ України в редакції 1969 року, які діяли на час придбання нею вказаної нерухомості, зазначає, що вказана норма права відносила до спільного майна подружжя майно, яке було придбано в період шлюбу. Земельну ділянку площею 0, 1500 га за адресою АДРЕСА_2, вона отримала безкоштовно із земель комунальної власності на підставі рішення Черкасько-Лозівської сільської ради Х11 сесії ХХ1У скликання від 10.02.2004 року та лише з 11 січня 2011 року , було внесено зміни до ст. 61 СК України , які набули чинності 08.02.2011 року та до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя внесено земельні ділянки, набуті внаслідок безоплатної приватизації . Відповідач також оспорює надані позивачем докази його участі у благоустрої спірного житлового будинку та зазначає на безпідставність твердження позивача щодо збільшення ціни житлового будинку при передачі його в іпотеку та зазначає, що у 2008 році був пік цін на ринку нерухомості та такі ціни в декілька раз зросли в порівнянні з 2003 роком. Також вказує на ненадання позивачем доказів придбання іншого майна в період шлюбу, а його вимоги щодо компенсації вартості майна, яке є невід»ємною частиною спірного житлового будинку є взаємовиключною вимогою щодо визнання за ним права власності на ? частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями ( т.1 а.с. а.с.15-119).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року вказані позовні вимоги задоволені частково. Суд визнав факт проживання сторін однією сім»єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2003 року до 24 вересня 2004 року.Суд визнав спільним майном подружжя, як зазначені вище нерухоме майно, так речі , визнав за кожним із сторін право власності на частину зазначеного вище нерухомого майна, а саме: частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , частину земельної ділянки площею 0,1703га розташованих по АДРЕСА_1 , частину земельної ділянки площею 0,1500 гп розташованої по АДРЕСА_2, частину нежитлового приміщення № 12-1, 12-2 ,загальною площею 26, 8 кв.м. в літ «Б-1» по вул. К.Корка м. Харкова ,визнав за позивачем право власності на наступне майно, а саме : шафу купе «Стенлі» 11000,00 грн,ліжко двохспальне виробництва Польща -8000,00 грн. , кухонні стільці -1000,00 грн., бесідку на 12 чоловік, дуб.- 60000,00 грн., мангал чугунний- 4000 грн., мікрохвильову піч «Бош» -6000,00 грн., холодильник двохкамерний -10000,00 грн., морозильний ларь на 600 л. - 7000,00 грн., меблевий комплект «Банкет»- 40000,00 грн., диван великий - 6000,00 грн., камін 3-й поверх -14000,00 грн., полки меблеві 3-й поверх- 8000,00 грн.,шкаф купе 3-й поверх- 9000,00 грн., туалетний комплект 3-й поверх- 3500,00 грн.,телевізор плазму «Самсунг»-6000,00 грн., підставку під телевізор -3000,00 грн. , драбину малу -16000,00 грн.,.витяжку «Турбо» 3-й поверх- 4000,00 грн., диван 3-й поверх - 4000,00 грн., двері вхідні - 10000, 00 грн. , а всього на суму: 230500 грн.

Суд визнав за відповідачем право власності на наступне майно: комплект для ванної кімнати -10000,00грн., пральну машину- 3000, 00 грн., бойлер нагрівальний- 2500,00 грн., набір меблів з ротангу - 2500,00 грн. , комплект супутникових антен - 4000,00 грн., телевізор «Самсунг» -3000,00 грн., гойдалки дерев'яні - 16000 ,00грн., гойдалки металеві - 3000,00 грн., пароварку «Бош»- 10000 ,00 грн., посудомийну машину - 8000,00 грн., меблі в дитячу, кімнату - 18000,00 грн. , пральну машину «Бош» - 10000,00 грн.,обладнання дистанційного відткриття воріт- 10000,00 грн., витяжку кухонну в малий будинок - 3000,00 грн., витяжку кухонну в великий будинок - 10000 ,00 грн., підставку під квіти, велику - 4000,00 грн., ліжко «Салтівка»- 8000,00 грн. , вольєр для собак- 50000,00 грн., кухонний гарнітур -18000,00 грн. , ліжко 2-х спальне 2 поверх -3250,00 грн., кухонний гарнітур -18 000,00 грн., винну полку - 1955,00 грн., винний холодильник-4800грн., а всього на суму 202850,00 грн. . Суд стягнув з відповідача на користь позивача 400 575,00 грн. за ? частину майна, що є неподільними, залишивши їй це майно, а також вирішив питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Представник відповідача зазначає, що суд визнав факт спільного проживання сторін з січня 2003 року по 24 вересня 2004 року ,посилаючись на норми ст. 3 СК України за період, коли до виниклих між сторонами правовідносин норми СК України, який набрав законної сили з 01.01.2005 року не застосовувались. Представник відповідача також зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 74 СК, визнав зазначене вище нерухоме майно спільним майном подружжя, в період, коли позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . Також зазначає на невірне тлумачення судом ст.ст. 16, 17 Закону України «Про власність».

Заслухавши доповідь судді , пояснення осіб , які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , судова колегія приходить до висновку , що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції, з посиланням на вимоги п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, статей 3, 74 , ч.1 ст. 62, ст. 60, ч.1 ст. 70 , ст. 190 СК України , ст. 22 КЗпШС України в редакції 1969 року, ст. 16, п.1 ст. 17 , ст. 18 Закону України «По власність» , виходив з доведеності позивачем факту проживання сторін з січня 2003 року до 24 вересня 2004 року однією сім»єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у зв»зку з чим вважав зазначене вище нерухоме та рухоме майно спільною сумісною власністю сторін , визначивши розмір таких часток сторін у спільному майні подружжя - рівними.

В ст. 213 ЦПК України встановлено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 214 ЦПК України , під час ухвалення рішення суд, зокрема вирішує такі питання як : чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалене у справі судом першої інстанції рішення вказаним вимогам норм ЦПК України не відповідає, оскільки ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків обставинам справи та наявним у справі доказам, з порушенням норм як матеріального , так і вказаним норм процесуального права, що у відповідності до пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для його скасування та ухваленню у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як свідчать вказані позовні вимоги, позивач вимагаючи визнання за ним права власності на ? частину зазначеного вище майна в порядку його розподілу , пов»язує набуття ним та відповідачем права спільної сумісної власності на вказане майно, як з перебуванням у фактичних шлюбних відносинах в період з грудня 2003 року по 24 вересня 2014 року , у зв»язку з чим ставить питання про встановленням факту їх спільного проживання як чоловіка та жінки в зазначений період часу без реєстрації шлюбу так і знаходження їх з 24 вересня 2004 року у шлюбі,

За змістом правової позиції, висловленій Верховним Судом України 18 вересня 2013 року у справі № 6-66уц13, Верховним Судом України зазначено, що відповідно до частини першої статі 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України , тобто з 01 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність» статті 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визначалось майно, нажите подружжям за час шлюбу ( майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське(фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім»ї чи членами селянського ( фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об»єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю.

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 01 січня 204 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, у зв»язку з чим ,на правовідносини, які виникли до 1 січня 2004 року не застосовуються положення статей 62 , 74 СК України.

Згідно до вимог ст. 74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі , поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В пункті 20 роз»ясень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право власності на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як свідчать матеріали справи позивач ОСОБА_4 з 1991 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який було розірвано за рішенням Московського районного суду м.Харкова 13 лютого 2004 року ( т.2 а.с.185 ), тобто шлюб припинив свою дію 24 березня 2004 року у день набрання вказаним рішенням законної сили ( ч.1 ст. 294 ЦПК України в редакції 2004 року, ч.2 ст. 114 СК України).

Матеріали справи також свідчать про те, що сторони в період з 25 вересня 2004 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 26 травня 2011 року, тобто вказаний шлюб припинив дію 25 червня 2011 року ( ч.1 ст. 294 ЦПК України в редакції 2004 року, ч.2 ст. 114 СК України).

Вказані обставини справи, а саме: перебування позивача до 24 березня 2004 року в іншому зареєстрованому шлюбі та вимоги зазначених норм матеріального права свідчать про відсутність підстав для встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 2003 року по 24 березня 2004 року.

З огляду на наведене, вимоги позивача щодо встановлення зазначеного факту не ґрунтуються на вимогах вказаних норм матеріального та процесуального права, а тому задоволенню не підлягають.

Зазначені вище обставини справи також не дають підстав вважати, що в період з січня 2003 року по 24 березня 2004 року позивач мав статус члена сім»ї відповідача , оскільки був одружений з іншою жінкою - ОСОБА_6 та як її чоловік мав статус члена іншої сім»ї ( ч.4 ст. 3 СК України).

Між тим, наявні у справі докази, які відповідачем не спростовані, дають підстави вважати що в період з 25 березня 2004 року та до реєстрації шлюбу до 23 вересня 2004 року сторони проживали однією сім»єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, що дає підстави для встановлення зазначеного факту та задоволенню позовних вимог позивача в цій частині.

Як свідчать матеріали справи позивач 15 вересня 2003 року, тобто в період перебування у першому шлюбі з ОСОБА_6 , за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав двоповерховий житловий будинок площею 157,9 кв.м. літ. А-2 № 122 з надвірними будівлями : літньою кухнею Літ. «Б», верандою літ. «б», тамбур , ганок літ. «б» «б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г» , зливну яму літ. «Д», огорожу № 1-5, розташовані по АДРЕСА_1 за 114703,00 грн. та така вартість визначена по інвентарній вартості вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, а також земельну ділянку площею 0,16 га за зазначеною адресою за 10843,00 грн., на якій розташовано вказаний житловий будинок з надвірними будівлями ( т.1 а.с.179-180).

18 грудня 2003 року позивач продав за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку відповідачу за 128 327, 00 грн. та на вказаний продаж давала згоду дружина позивача від першого шлюбу ОСОБА_6 ( т.1 а.с.32 ,86).

Як свідчать умови вказаного договору, позивач отримав від відповідача до підписання вказаного договору зазначені грошові кошти в повному обсязі та право власності у відповідача на житловий будинок з надвірними будівлями виникло з моменту нотаріального посвідчення вказаного договору ( пункти 3 та 4 умов договору) та відповідач зареєструвала таке право власності в Дергачівському комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвенрос» 23 грудня 2003 року ( т.1 а.с.28), а на вказану земельну ділянку - 22 грудня 2003 року,з моменту отримання відповідачем державного акту про право власності на неї ( т.1 а.с.30).

Зазначений договір купівлі-продажу на теперішній час є чинним та позивачем його дійсність не оспорюється.

Матеріали справи також свідчать про те, що 07 березня 2003 року відповідач уклала нотаріально посвідчений договір про дольову участь у будівництві торгівельного комплексу по АДРЕСА_3 та 18 вересня 2003 року отримала свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення № 12-1, 12-2 загальною площею 26, 8 кв. м в літ. Б-1 за вказаною адресою та зареєструвала право власності на вказане нерухоме майно 24.09.2003 року( т.1 а.с.212-217).

Таким чином, оскільки право власності на вказане нерухоме майно відповідач набула до 01 січня 2004 року в момент, коли не перебувала як в фактичних шлюбних відносинах з позивачем, так і зареєстрованому шлюбі , то підстав для визнання зазначеного нерухомого майна у відповідності до ст. 74 СК України ( в редакції 2004 року), як це визначив суд першої інстанції, спільним сумісним майном подружжя, так і для визнання за позивачем права власності на його ? частину в порядку розподілу вказаного нерухомого майна, відсутні.

В пунктах 4 та 5 роз»ясень , які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що згідно зі статтями 16 та 17 Закону України «Про власність» право спільної сумісної власності на житловий будинок , виникає, коли будівництво велось подружжям у період шлюбу, або велось за рахунок спільної праці членів сім»ї» , якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, що брали участь у будівництві житлового будинку ( його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності , яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво ( купівлю будинку). якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належать членам сім»ї власника житлового будинку, якщо вони брали участь лише у будівництві підсобних будівель( літньої кухні, сараю, тощо) або коли їх затрати на ремонт житлового будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК України обов»язок.

Будинок, який належав одному із подружжя, може бути визнаний спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох. При цьому на суму вартості будинку до його поліпшення збільшується частка одного з подружжя, якому він належав.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у стороні та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до п.5 умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, його вартість на 2003 рік визначена в розмірі 114 703,00 грн. згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос»( т.1 а.с.32) та як свідчить технічний паспорт на спірний житловий будинок з надвірними будівлями , на грудень 2003 року, Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» була визначена його інвентарна вартість в зазначеній сумі ( т.1 а.с.15-16).

Як свідчить технічних паспорт, виготовлений 19 грудні 2003 року Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос», дійсна вартість вказаного житлового будинку з надвірними будівлями станом на 19 грудня 2003 року складала 827 203,00 грн.( т.2 а.с.53-57).

Між тим, відповідно до копії звіту про оцінку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, станом на 07.11.2007 року, вартість вказаного нерухомого майна складала 732 694,00 грн. ( т.4 а.с.107-114), тобто станом на 07.11.2007 року така вартість вказаного нерухомого майна , є нижчою , ніж його вартість на 19 грудня 2003 року.

Надані ж позивачем як докази проведення ним ремонтних робіт в зазначеному домоволодінні, а саме : договір підряду від 24.06.2006 року щодо виконання робіт по утепленню вказаного житлового будинку з ціною роботи у 208 00,00 грн. ( т.1 а.с.34) договір на постачання басейну на 48090,00 грн., договір на постачання будівельних матеріалів від 08.04.2005 року на 30524,00 грн. ( т.1 а.с.38 -40) ,договір підряду від 06.09 2007 року щодо виготовлення сходів між 1 та 2 поверхом ( т.1 а.с.44), договір підряду на виконання ремонтних робіт в «Малому будинку » ( т.1 а.с.45) не є доказами проведення ним таких робіт, оскільки не містять даних про виконання замовлених позивачем таких робіт та сплату ним грошових коштів за їх виконання.

Позивачем також надані договір підряду від 06 червня 2003 року на виконання робіт по виготовленню фундаменту під огорожу (т.1 а.с.36-37). Договір підряду щодо замовлення будівельної бригади від 02.06.2003 року (т.1 а.с.43) також не містять даних про виконання робіт та сплату позивачем грошових коштів та які взагалі не можуть свідчити про його участь в ремонтних роботах , оскільки такі договори укладались ще до набуття ним самим 15 вересня 2003 року права власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями.

При цьому, судом апеляційної інстанції у відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК України роз'яснювалось позивачу його право на заявлення клопотання щодо призначення у справі судової експертизи , та наслідки не вчинення вказаних процесуальних дій , однак від заявлення такого клопотання , як позивач, так і його представник відмовились, вважаючи, що наявних у справі доказів достатньо для розгляду зазначених позовних вимог позивача та їх доведеності .

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального та процесуального права свідчать про відсутність підстав для визнання вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, як і земельної ділянки на якій він розташований, спільною сумісною власністю подружжя та його розподілу.

Є також безпідставними вимоги позивача щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з позивача ? частини його вартості в порядку розподілу такого майна, як ворота гаражні, басейн на вулиці, міжкімнатні двері , металопластикові вікна , огорожа, велику та мала міжповерхові сходи , вхідні двері, оскільки вказані складають одне ціле з житловим будинком , у зв»язку з чим набуття на них права власності пов»язане з набуттям права власності на житловий будинок.

Вимог щодо відшкодування своїх затрат як на придбання , так і на будівництво вказаного майна позивач суду не надав, як і не надав суду доказів, які б свідчили про наявність таких витрат.

З зазначених вище підстав не підлягають також задоволенню вимоги позивача щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання в порядку розподілу за ним права власності на малу декоративну драбину.

Позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України також не надав суду доказів, які б свідчили , що набуте відповідачем 18 вересня 2003 року право власності на нежитлові приміщення № 12-1, 12-2 загальною площею 26, 8 кв. м в літ. Б-1 за адресою: АДРЕСА_3, яке набуте позивачем до перебування в фактичних шлюбних відносинах та до укладення з позивачем шлюбу , є спільною сумісною власністю сторін.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вказаних позовних вимог позивача щодо визнання зазначеного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності в порядку розподілу такого майна , на ? його частину.

Вказані обставини справи, а саме: той факт, що 25 березня 2004 року та до реєстрації шлюбу до 23 вересня 2004 року сторони проживали однією сім»єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а з 24 вересня 2004 року до 25 червня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, свідчать про те, що до виниклих між ними правовідносин в зазначений період часу, застосовуються вимоги СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Матеріали справи також свідчать про те, що 10 лютого 2004 року рішенням Х11 сесії ХХ1У скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області відповідачу було передано безкоштовно із земель комунальної власності в приватну власність земельну ділянку площею 0, 1500 га по АДРЕСА_2 під будівництво житлового будинку та господарських споруд та на підставі вказаного рішення 27 липня 2004 року отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку ( т.1 а.с.151, 23) , тобто таке право власності позивач набула в період фактичних шлюбних відносин з позивачем.

Між тим, Статтею 61 СК України (у редакції, чинній до внесення змін Законом№ 2913-VI) було встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

9 лютого 2011 року набрав чинності Закон № 2913-VI , яким ст. 61 СК України доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що спірна земельна ділянка не є майном, набутим сторонами за час перебування в фактичних шлюбних стосунках, і не підлягає поділу між ними, оскільки відповідач безоплатно отримала її в приватну власність у 27 липня 2004 року використавши своє право громадянина на приватизацію.

З огляду на наведене, підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання вказаної земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на ? її частину в порядку її розподілу як спільного майна подружжя, відсутні.

Згідно до вимогч.2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В п.23 роз»ясень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право власності на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », зазначено, що вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання.

Як свідчать висновки судової товарознавчої експертизи № 9788 від 06.11.2014 року (т.4 а.с.4-51), які відповідачем не спростовані, в період шлюбу , сторони придбали:

- водонагрівач ( квітень 2009 року), вартістю 1118, 60 грн.;

- кухонні меблі марки Рекорд ( 2010 рік ) вартістю 87376, 38 грн.,

- стіл кухонний ( 2009 рік) вартістю 7414,00 грн.,

- стільці кухонні в кількості 4 штук (2011 рік) вартістю 4323,80 грн.,

- пароварку торгівельної марки Бош (2011 рік), вартістю 8164,80 грн.,

- холодильник торгової марки Самсунг(2010 рік) - вартістю 15997,00 грн..,

- посудомийку торгової марки Бош ( 2010 рік)- вартістю 4560,00 грн., -

- полиці для вина ( 2011 рік), вартістю 1955 ,00грн,

- комплект меблів для їдальні (06.10.2010 рік), вартістю 44168,80 грн.,

- диван розсувний ( 2006 рік) вартістю 4560,00 грн.,

- ліжко двоспальне з матрацом ( 2005-2008 рік) , вартістю 3250,00 грн.,

- гарнітур туалетний (2009 рік), вартістю ( 832, 00 + 2928,60+9464,00+ 445,00),

- комплект туалетний ( 2009 рік), вартістю ( 1302+10920+1953,00),

- пральну машину марки Бош ( 2011 рік) , вартістю 11452,35 грн.,

- полиці -шафи ( 2005-2008 рік ), вартістю 2408,00 грн.,

- шафу-купе гардеробну ( 2007-2009 рік) , вартістю12506,00 грн.,

- підставка під квіти ( 2010 рік), вартістю 2976,00 грн.,

- шафу-купе Стелі ( 2006 рік) , вартістю 8800,00 грн.,

- комплект плетених меблів ( 2006 рік), вартістю 570,00 грн.,

- гойдалку садову дерев»яну (2006 рік) . вартістю 8400,00 грн.,

- гойдалку садову металеву ( 2004-2006 роки), вартістю 1935,00 грн.,

- винну шафу ( 2010 рік), вартістю 4800,00 грн.,

- комплекту плетених меблів ( 2006 рік) 570грн.,

Крім того, в додаткових поясненнях до апеляційної скарги , відповідач визнала,що в період шлюбу з позивачем були придбані:

- морозильна камера Ларь -7000,00 грн.,

- диван великий - 3000, 00 грн.,

- шафа купе гардеробна - 12506,00 грн.,

- комплект туалетний ( раковина, дзеркало, шафа, душова кабіна- 4536, 00 грн.,

- підставка під телевізор - 1745,00 грн.

- диван кутовий вартістю 750 грн.,

- винна полка 1955,00 грн.

- комплект туалетний - 2450 грн.

- комин - 3000,00 грн. ( т.4 а.с.217-218).

Таким чином, вказане майно є спільною сумісною власністю сторін як подружжя та підлягає розподілу між ними в рівних частках, з урахуванням його вартості.

Між тим, як свідчать висновки зазначеної судової експертизи, круглий диван вартістю 9660 ,00 грн. ,комплект меблів для вітальні загальною вартістю 14920,00 грн., придбані у квітні 2012 року, спальний гарнітур торгової марки Воvа, загальною вартістю 71073,7 грн., придбаний у березні 2012 року, гарнітур дитячих меблів , вартістю 8144, 40 грн., придбаний в січні 2012 року, не є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбані відповідачем після розірвання шлюбу.

Не підлягає визнанню спільним майном подружжя та його розподілу телевізор плазмовий марки Самсунг,інші кухонні стільці, мікрохвильова піч марки Бош, пристрій дистанційного відкриття воріт, витяжка «Турбо» , ліжко «Салтівське», оскільки при проведенні зазначеної експертизи на дослідження вони не були надані, доказів наявності вказаного майна, як і доказів, які б свідчили, що вказане майно було придбано в період фактичних шлюбних відносин чи в період шлюбу з відповідачем, позивач суду не надав.

Висновки вказаної експертизи також свідчать про те, що витяжка кухонна марки Jetair вартістю 1251, 60 грн. придбана 03.02.2003 року, апарат газовий АОГВ вартістю 1386,00 грн., придбаний 04.11.2003 року , тобто до шлюбних відносин сторін, а тому також не підлягають розподілу як спільне сумісне майно подружжя.

Не надав позивач також і доказів, які б свідчили про придбання в період шлюбних відносин з відповідачем : мангала чавунного , вартістю 2484, 00 грн., пральної машини марки Індезіт , яка знаходиться в неробочому стані та вартість якої експертом не визначалась, витяжки кухонної круглої , яка знаходиться в неробочому стані та вартість якої експертом не визначалась , комплекту супутникових антен які знаходяться в неробочому стані та вартість яких експертом не визначалась, вольєру для собак, , бесідки дубової на 12 персон, вартість яких експертом не визначалась , у зв»язку з тим, що не входить в компетенцію експерта-товарознавця, як і доказів наявності та посадки в період шлюбних відносин дерев, кущів та інших насаджень.

Не надано позивачем також доказів, які б свідчили як про наявність на земельній ділянці дерев, кущів та зелених насаджень, так і доказів які б свідчили , вказані дерева кущі та зелені насадження є спільною сумісною власність подружжя.

За таких обставин підстави для визнання вказаного майна спільною сумісною власністю сторін та його розподілу , відсутні.

З огляду на наведене , позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, судова колегія , у відповідності до вимог частин 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, виходить як з пропорційності задоволених позовних вимог позивача ( 5 частина від заявлених ним вимог), так і з того, що позивач ніс такі витрати по сплаті судового збору в сумі 3219.00 грн. ( т.1 а.с.1) , та по сплаті судової товарознавчої експертизи в розмірі 11100,00 грн. ( т.4 а.с.4) , у зв»язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь 643, 20грн. витрат по сплаті ним судового збору та 5550 ,00 грн витрат по проведені судової експертизи в сумі.

Оскільки відповідач несла витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги на вказане рішення суду першої інстанції в сумі 1827,00 грн. ( т.4 а.с.177) та її апеляційна скарга задоволена частково, то на підставі зазначених вище норм ЦПК України з позивача на її користь підлягають стягненню такі витрати в сумі 913, 50 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218 , 209 ЦПК України, судова колегія ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року .

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25 березня 2004 року та до реєстрації шлюбу до 23 вересня 2004 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наступне майно :

- водонагрівач , придбаний у 2009 році , вартістю 1118, 60 грн.;

- кухонні меблі марки Рекорд , придбані у 2010 році, вартістю 87376, 38 грн.,

- стіл кухонний, придбаний у 2009 році, вартістю 7414,00 грн.,

- стільці кухонні в кількості 4 штук, придбані у 2009 році , вартістю 4323,80 грн.,

- пароварку торгівельної марки Бош , придбану у 2011 році, вартістю 8164,80 грн.,

- холодильник торгової марки Самсунг, придбаний у 2010 році, вартістю 15997,00 грн..,

- посудомийку торгової марки Бош , придбану у 2010 році , вартістю 4560,00 грн.,

- полиці для вина , придбані у 2011 році, вартістю 1955 грн.,

- комплект меблів для їдальні , придбаний у 2010 році , вартістю 44168,80 грн., -

- диван розсувний , придбаний у 2006 році, вартістю 4560,00 грн.,

- ліжко двоспальне з матрацом , придбане у період з 2005 по 2008 рік , вартістю 3250,00 грн.,

- гарнітур туалетний , придбаний у 2009 році, загальною вартістю 13669, 60 грн. (832, 00 + 2928,60+9464,00+ 445,00),

- комплект туалетний , придбаний у 2009 році ,загальною вартістю 14175,00 грн. ( 1302+10920+1953,00),

- пральну машина марки Бош , придбану у 2011 році, вартістю 11452,35 грн.,

- полиці - шафи , придбані в період з 2005 по 2008 рік , вартістю 2408,00 грн.,

- шафу-купе гардеробну, придбану в період з 2007 по 2009 рік, вартістю 12506,00 грн.,

- підставку під квіти , придбану у 2010 році, вартістю 2976,00 грн.,

- шафу - купе Стелі , придбану у 2006 році , вартістю 8800,00 грн.,

- комплект плетених меблів . придбаних 2006 році, вартістю 570,00 грн.,

- гойдалку садову дерев»яну, придбану у 2006 році, вартістю 8400,00 грн.,

- гойдалку садову металеву, придбану в період з 2004 по2006 роки, вартістю 1935,00грн.,

- комплект туалетний ( раковина, дзеркало, шафа-пенал, душова кабіна) загальною вартістю 4536,00 грн.,

- винну шафу Сатурн , вартістю 4800,00 грн.,

- морозильну камеру Ларь , вартістю 7000,00 грн..,

- підставку під телевізор, вартістю 1745, 00грн.,

- диван кутовий, вартістю 750, 00грн.,

- комин, вартістю 3000, 00 грн., а всього майна загальною вартістю 281 611, 33грн.

В порядку розподілу зазначеного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_4:

- стіл кухонний, вартістю 7414,00 грн.,

- стільці кухонні в кількості 4 штук, вартістю 4323,80 грн.,

- холодильник торгової марки Самсунг, вартістю 15997,00 грн..,

- полиці для вина , вартістю 1955 грн.,

- комплект меблів для їдальні , вартістю 44168,80 грн.,

- диван розсувний , вартістю 4560,00 грн.,

- ліжко двоспальне з матрацом , вартістю 3250,00 грн.,

- пральну машина марки Бош , вартістю 11452,35 грн.,

- шафу - купе Стелі , вартістю 8800,00 грн.,

- гойдалку садову дерев»яну, вартістю 8400,00 грн.,

- комплект туалетний ( раковина, дзеркало, шафа-пенал, душова кабіна) загальною вартістю 4536,00 грн.

- винну шафу Сатурн , вартістю 4800,00 грн.,

- морозильну камеру Ларь , вартістю 7000,00 грн..,

- підставку під телевізор, вартістю 1745, 00грн.,

- пароварку торгівельної марки Бош , вартістю 8164,80 грн.,

- комин, вартістю 3000, 00 грн., а всього майна на загальну суму 139556, 75 грн. грн., що менше вартості його частки в спільному майна подружжя на 1248,92 грн.

В порядку розподілу зазначеного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_3:

- кухонні меблі марки Рекорд, вартістю 87376, 38 грн.,

- водонагрівач , вартістю 1118, 60 грн.,

- комплект туалетний, загальною вартістю 14175,00 грн. ,

- підставку під квіти ,вартістю 2976,00 грн.,

- комплект плетених меблів , вартістю 570,00 грн.,

- гойдалку садову металеву, вартістю 1935,00 грн.,

- гарнітур туалетний, загальною вартістю 13669, 60 грн.,

- шафу-купе гардеробну, вартістю 12506,00 грн.,

- посудомийку торгової марки Бош придбану , вартістю 4560,00 грн.,

- диван кутовий, вартістю 750, 00грн.,

- полиці - шафи , вартістю 2408,00 грн., а всього майна на загальну суму142944, 58 грн., що більше вартості її частки в спільному майні подружжя на 1248,92 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 різницю його частки у вартості зазначеного майна в сумі 1248,92 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в сумі 643, 20 та витрати по проведені судової експертизи в сумі 5550 ,00 грн..

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог в іншій частині .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 913, 50 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :