Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4, ОСОБА_5, Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6, Відділ приватизації та обміну житла Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради, про визнання заповіту недійсним, зобов'язання вчинити дії, визнання дійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частку у квартирі

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 14 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що його матері ОСОБА_7 та брату ОСОБА_8 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати померла, після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частку вказаної квартири. Спадкоємцями стали він та його брат ОСОБА_8 Разом з тим, з'ясувалося, що існує заповіт від 23 листопада 2005 року, складений ОСОБА_7 на користь онуки ОСОБА_5

Вказаний заповіт вважає недійсним, оскільки волевиявлення відповідача не було вільним і не відповідало волі його матері, їй було понад 75 років на момент його складення, в останні роки внаслідок тимчасових проявів вікового склерозу та запаморочення траплялися випадки несприймання спадкодавцем дійсних подій і саме в такому стані її примусили скласти заповіт. Розпорядження за заповітом вчинено внаслідок застосування до заповідача фізичного та психологічного тиску з боку сина ОСОБА_8 та його колишньої дружини відповідача ОСОБА_4 Після смерті матері ОСОБА_4 на підставі довіреності матері, яка зі смертю матері втратила чинність, шляхом обману отримала дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, посилаючись на те, що оригінал свідоцтва втрачено, в той час, коли оригінал свідоцтва знаходився у нього (позивача) на зберіганні, та зареєструвала у КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» на його підставі право власності на квартиру за ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Також не враховано, що він є інвалідом з березня 2000 року, тобто непрацездатною дитиною спадкодавця.

Як на додаткові підстави недійсності заповіту посилався на його вчинення матір'ю внаслідок обману, насильства, під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

З урахуванням викладеного та уточнень до позову ОСОБА_3 просив визнати недійсним заповіт від 23 листопада 2005 року, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5; визнати за ним право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1; визнати дійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру та у зв'язку з цим визнати недійсним дублікат цього свідоцтва.

Крім того, зазначав, що 18 січня 2008 року він звернувся із запитом до КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» за отриманням витягу з реєстру прав власності, сплатив за послуги загальну суму 146, 29 грн, однак йому у цьому було відмовлено державним реєстратором з посиланням на наявність двох правовстановлюючих документів. У зв'язку з цим ОСОБА_3 просив зобов'язати КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» видати йому витяг із Реєстру права власності на нерухоме майно.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 14 квітня 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 жовтня 1994 року (Т. 1, а. с. 7).

Згідно заповіту від 23 листопада 2005 року ОСОБА_7 заповіла належну їй частку квартири онуці - ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 60).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Після відкриття спадщини до нотаріальної контори звернулися: позивач ОСОБА_3 - із заявою про прийняття обов'язкової частки у спадщині як інвалід ІІ групи та спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 - із заявою про прийняття спадщини за заповітом (Т, 1, а. с. 142, 143).

Рішенням Сєверодонецького міського суду Луганської області від 13 грудня 2007 року встановлено факт того, що у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7 належала Ѕ частка (Т. 1, а. с. 5).

Позивач посилається на недійсність заповіту, вчиненого на користь онуки спадкодавця, як такого, що має дефект волі заповідача, вчинений спадкодавцем внаслідок обману, насильства, під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

На підставі ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. За таких обставин особа, яка діяла під впливом обману, має довести наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, та сам факт обману.

За змістом ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, без наявності обману чи помилки, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Відповідно до ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається недійсним.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 2 ст. 60 ЦПК України).

Повно та всебічно дослідивши факти, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін щодо недійсності заповіту, оцінивши у відповідності до вимог процесуального закону здобуті докази, виходячи із правильного розуміння наведених положень ЦК України щодо підстав оскарження заповіту, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що з огляду на обов'язковість доведення за ст. 230 ЦК України особою, яка діяла під впливом обману, наявність умислу у діях іншої сторони правочину, недійсність заповіту, що є одностороннім правочином, із наведених підстав не оспорюється. Повну неспроможність заповідача у момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій і керувати ними, інших умов - наявність тяжкої обставини чи застосування фізичного та/або психічного тиску на спадкодавця, що впливали на волю заповідача, із наданих доказів судами не встановлено.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Крім того, правильним є посилання судів й на положення ст. 1254 ЦК України, згідно ч. ч. 1, 2 якої заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт та скласти новий. Факт складення та зміст нового заповіту відповідно до ст. 1255 ЦК України забороняється розголошувати до відкриття спадщини.

Із додержанням матеріального та процесуального права судами вирішено справу й у частині вимог про визнання дійсним оригіналу свідоцтва про право власності на спадкову квартиру, визнання недійсним дублікату цього свідоцтва та зобов'язання КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» видати витяг із реєстру права власності на нерухоме майно.

Процедуру видачі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 було ініційовано співвласником цієї квартири ОСОБА_7 із дотриманням передбаченого Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, порядку. Дублікат свідоцтва видано 03 квітня 2006 року (за життя спадкодавця) представнику ОСОБА_7 за довіреністю (Т. 1, а. с. 102). Права позивача як спадкоємця ОСОБА_7 вказаними діями не порушуються.

Вимоги до КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 заявив з тих підстав, що витяг про реєстрацію права власності на спадкову квартиру є необхідним для оформлення спадкової справи. Послуги за надання витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він оплатив, але у наданні інформації з Державного реєстру речових прав відмовлено. БТІ за вимогами про обов'язок видати витяг із реєстру права власності на нерухоме майно із 01 січня 2013 року не може відповідати, оскільки за змінами до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про нотаріат», згідно нового Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (Глава 10), якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виготовляє сам нотаріус.

З урахуванням викладеного, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у вищевказаній частині вирішення позову немає. Судові рішенні в цій частині залишаються без змін на підставі ст. 337 ЦПК України.

Судами встановлено, що 09 лютого 2005 року позивачу ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності довічно (Т. 2, а. с. 251-252). У зв'язку з цим він просив врахувати його право на обов'язкову частку у спадщині, визнати за ним право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1.

За ч. 3 ст. 1235 ЦК України, заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Таку вимогу позивача суд першої інстанції по суті не розглянув та рішення в цій частині не ухвалив. З огляду на положення ст. 303 ЦПК України, які уповноважують апеляційний суд переглядати правильність вирішення лише тієї позовної вимоги, щодо якої суд першої інстанції ухвалив рішення, повноважень на самостійний розгляд позову ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у квартирі апеляційний суд не мав.

Разом з тим, право позивача на обов'язкову частку у спадщині гарантується ч. 3 ст. 1235, ст. 1241 ЦК України та може бути реалізовано шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі. Обставини, що перешкодили оформити частку у спадщині та стали підставою звернення до суду, відпали, оскільки не потребується від спадкоємця надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який виготовляє нотаріус.

Враховуючи вимоги ст.303 ЦПК України, апеляційний суд також не переглянув позов про визнання недійсним заповіту з додаткових підстав оскарження, зазначених у заяві позивача від 25 січня 2014 року про розгляд позову без присутності позивача, у якій викладено остаточні позовні вимоги - у частині невідображення в заповіті осіб, що мають обов'язкову частку у спадщині, відсутність заяви заповідача про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням нотаріальної контори та відсутність доказів на підтвердження стану здоров'я заповідача у момент складення заповіту, що перешкоджав вчинити заповіт у нотаріальній конторі, присутність сторонніх осіб при посвідченні заповіту тощо, оскільки з цих підстав позов про визнання недійсним заповіту судом першої інстанції не розглядався, що не позбавляє позивача звернутися до суду із заявою про виділення в окреме провадження цих позовних вимог для розгляду їх судом по суті.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 337 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 14 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

О.П. Касьян

Т.О. Писана