Справа № 301/548/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" квітня 2015 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., при секретарі Сак А.П., з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3. - адвоката Мешко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 (П»ятдесят тисяч гривень 00 копійок) гривень, заподіяної ОСОБА_3 внаслідок скоєння ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ОСОБА_3 ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, за те, що він 25 травня 2009 року, працюючи начальником відділу Держкомзему в м. Іршава Закарпатської області, являючись службовою особою, будучи зобов'язаним у відповідності з посадовою інструкцією від 01 лютого 2009 року забезпечувати в межах своєї компетенції контроль за станом у сфері регулювання земельних відносин, неналежно виконав свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, без проведення попереднього огляду земельної ділянки, яка розміщена за адресою м.Іршава, вул. Л.Українки б/н, погодив вибір місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель Іршавської міської ради громадянину ОСОБА_5, мешканцю АДРЕСА_1, площею 0,06 га, про що надав остануньому висновок про вибір місце розташування земельної ділянки № 23 від 25 травня 2009 року, хоча вказана земельна ділянка, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 030727, виданого на підставі рішення 7 сесії IV скликання Іршавської міської ради від 22 липня 2003 року, належала ОСОБА_1, мешканці АДРЕСА_2, в результаті чого останній заподіяно істотну шкоду охоронюваним Конституцією України правом громадянина володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Вказаним злочином позивачу заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 50 000, 00 гривень. Як на підставу позовних вимог посилається на ч. 1,2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України та вважає, що моральну шкоду їй повинен відшкодувати відповідач, як особа, яка визнана судом винною у вчиненні злочину.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, наполягав на стягненні моральної шкоди саме з відповідача, який вчинив злочин, будучи службовою особою.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Мешко В.М. в судовому засіданні вимоги позову не визнала, вважає вимоги позову недоведеними та просить у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України, ст.ст. 12-14 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа здійснює свої цивільні та процесуальні права, в т.ч., розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, на власний розсуд, виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, не завдаючи шкоди іншій особі, зловживання правом не допускається; особа зобово'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування пред'явлених вимог лежить на позивачеві і таке не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 61 ч.1,4 ЦПК України "Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою".

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року клопотання прокурора прокуратури Іршавського району Стільника І.В. про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України задоволено. ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрито. Вказаною ухвалою ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він 25 травня 2009 року, працюючи начальником відділу Держкомзему в м. Іршава Закарпатської області, являючись службовою особою, будучи зобов'язаним у відповідності з посадовою інструкцією від 01 лютого 2009 року забезпечувати в межах своєї компетенції контроль за станом у сфері регулювання земельних відносин, неналежно виконав свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, без проведення попереднього огляду земельної ділянки, яка розміщена за адресою м.Іршава, вул. Л.Українки б/н, погодив вибір місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель Іршавської міської ради громадянину ОСОБА_5, мешканцю АДРЕСА_1, площею 0,06 га, про що надав останньому висновок про вибір місце розташування земельної ділянки № 23 від 25 травня 2009 року, хоча вказана земельна ділянка, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 030727, виданого на підставі рішення 7 сесії IV скликання Іршавської міської ради від 22 липня 2003 року, належала ОСОБА_1, мешканці АДРЕСА_2 в результаті чого останній заподіяно істотну шкоду охоронюваним Конституцією України правом громадянина володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до приписів статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Крім того, у п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування

моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу суддів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння

такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу

державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи

службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає

відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого

самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди,

заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи

бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або

службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений

орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено

відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Виходячи з контексту наведених норм випливає, що оскільки злочин, передбачений ч. 1 ст. 367 КК України ОСОБА_3 вчинив будучи начальником відділу Держкомзему в м. Іршава Закарпатської області, являючись службовою особою та здійснюючи свої службові повноваження, то моральна шкода за спричинення ОСОБА_3 позивачу моральної шкоди повинна бути відшкодована за рахунок держави.

Відповідно відповідачами у даній справі має бути орган державної влади, посадовою особою якого є відповідач та орган Державного казначейства України.

Судом на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз»яснено представнику позивача ст. 33 ЦПК України, відповідно до якої він має право заявити клопотання про заміну відповідача ОСОБА_3 належними відповідачами, однак, представник позивача настоював на вимогах про стягнення моральної шкоди саме з відповідача ОСОБА_3.

Зважаючи на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 у даній справі є неналежним відповідачем, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 з цих підстав не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави, позаяк позивач звільнена від спалити судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 33, 57-61, 88, 213-215 ЦПК України, ст. 1174 ЦК України,

Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча суддя: Сойма М.М.