Справа № 346/642/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1651/2015
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю представників апелянта ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог Корницька сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області про усунення перешкод в користуванні землею за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

06.02.2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог Корницька сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області про усунення перешкод в користуванні землею, в обґрунтування якого зіслався на те, що йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22.09.2006 року належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, на якій він побудував житловий будинок та господарські будівлі і споруди. У його користуванні також була земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства на колишньому колгоспному полі «за асфальтом». У 2005 році він обміняв цю земельну ділянку із земельною ділянкою ОСОБА_7, яка знаходилася навпроти його господарства через канаву, у зв'язку з чим йому рішенням Корницької сільської ради від 25.12.2005 року дана земельна ділянка площею 0,1551 га передана у приватну власність, про що видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. Оскільки він не передбачав, що матиме у власності ще й цю земельну ділянку, то будівництво житлового будинку та господарських будівель і споруд спроектував так, що не може через свою земельну ділянку для обслуговування житлового будинку заїхати на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Поруч з його земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства знаходиться земельна ділянка ОСОБА_5, яка не заперечувала проти проїзду на його земельну ділянку попри канаву. Однак після її смерті земельною ділянкою почали користуватися її сини - відповідачі по справі, які у 2013 році встановили огорожу, загородивши йому заїзд до його земельної ділянки, виорали і засіяли земельну ділянку попри канаву, а відповідач ОСОБА_5 подав документи на приватизацію земельної ділянки. Оскільки між ними виник спір щодо користування земельною ділянкою, що належала до земель запасу Корницької сільської ради, то земельною комісією було складено акт погодження меж, розглянувши який Корницька сільська рада рішенням №376 від 15.08.2013 року затвердила його та встановила смугу для розширення канави шириною 4 метри, зобов'язавши відповідача ОСОБА_5 внести зміни в проектну документацію. Проте рішення сільської ради відповідачі не виконали та не зняли огорожі із самовільно захопленої земельної ділянки. У зв'язку з наведеним позивач просив зобов'язати відповідачів зняти огорожу із земельної ділянки (смуги) призначеної для розширення канави шириною 4 метри та не чинити йому перешкод в користуванні нею.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 в частині позовних вимог до ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4. Зобов'язано ОСОБА_5 зняти огорожу із земельної ділянки - смуги, визначеної рішенням Корницької сільської ради Коломийського району за №376 від 15 серпня 2013 року для розширення канави шириною 4 метри, що знаходиться по АДРЕСА_1, та заборонено в подальшому чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні нею. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що він не є належним відповідачем в даній справі, оскільки не встановлював огорожу та не чинив перешкод позивачу. Таку огорожу у 2013 році встановив його брат ОСОБА_6 Він на той час знаходився на роботі в Росії. Про те, що саме ним чиняться перешкоди позивачу, суд дійшов висновку на підставі акту Корницької сільської ради від 17.12.2014 року та показань свідка ОСОБА_9 Однак, в акті Корницької сільської ради від 17.12.2014 року не зазначено, що саме він обгородив та засіяв спірну земельну ділянку, а також що саме він чинить перешкоди позивачу. З показань свідка ОСОБА_9 також не вбачається, що саме ним чиняться перешкоди позивачу. Навпаки свідок зазначив, що він був присутнім під час конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який заперечував щодо його заїзду трактором через смугу, яка призначена для розширення канави, в той час як позивач мав окремий заїзд на свою земельну ділянку. Тому даний позов до нього є безпідставним, а рішення суду про задоволення цього позову незаконним.

Помилковим, на думку апелянта, є також висновок суду про те, що ділянка, на якій встановлена огорожа, є ділянкою, яка належить до комунальної власності і відноситься до земель запасу. Відповідно до ст. 63 ЗК України спірна земельна ділянка є самостійною складовою частиною земель водного фонду і надається для спеціальних потреб - для розширення канави. Статтею 110 ВК України передбачена відповідальність за порушення водного законодавства, а саме за використанням земель водного фонду не за призначенням. Таким чином позивач не вправі користуватися смугою для розширення канави для проїзду транспортом.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

В засіданні апеляційного суду представники апелянта доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Позивач доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду, просив в задоволенні скарги відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог Корницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представників апелянта, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач самовільно встановив огорожу на земельній ділянці - смузі, визначеній рішенням Корницької сільської ради Коломийського району за №376 від 15.08.2013 року для розширення канави шириною 4 метри, що знаходиться в с. Корнич Коломийського району, яка веде до земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4, чим створив перешкоди для останнього в користуванні його власністю.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1551 га в с. Корнич Коломийського району, яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_4, межує з земельною ділянкою такого ж цільового призначення площею 0,1528 га, власником якої є ОСОБА_5 (а.с. 6, 7, 9, 60, 62, 63, 110). А також межує із земельною ділянкою ОСОБА_6, позовні вимоги до якого залишені без розгляду за заявою позивача ОСОБА_4

Біля земельних ділянок сторін та інших суміжних землевласників проходить канава.

За даними листа сільського голови Корницької сільської ради від 28.05.2014 року попри канаву, яка проходить біля земельної ділянки ОСОБА_4 та ділянок суміжних землекористувачів, встановлена смуга для розширення канави. Дана смуга відноситься до земель запасу сільської ради і позивачу ОСОБА_4 не забороняється право проїзду даною смугою (а.с. 8).

Відповідно до акта від 17.12.2014 року, земельною комісією проведено обстеження смуги, яка виділена рішенням Корницької сільської ради №376 від 15.08.2013 року для розширення канави та межує із земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, і встановлено, що дана смуга обгороджена, виорана та засіяна разом із земельними ділянками останніх (а.с. 9).

Встановлені в акті обставини підтвердив у судовому засіданні землевпорядник - свідок ОСОБА_9

Суд першої інстанції, правильно встановивши наведені обставини справи, дійшов висновку, який не відповідає обставинам справи, а саме, що відповідач самовільно встановив огорожу на земельній ділянці - смузі, визначеній рішенням Корницької сільської ради Коломийського району за №376 від 15.08.2013 року для розширення канави шириною 4 м, що знаходиться по АДРЕСА_1, що веде до земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, належної ОСОБА_4, чим створив перешкоди в користуванні його власністю.

При цьому поза увагою суду залишились встановлені обставини у висновку ДІМ Коломийського МВ УМВС, складеного в результаті перевірки скарги ОСОБА_4 на неправомірні дії ОСОБА_6 щодо встановлення огорожі на земельній ділянці попри канаву та неприязних стосунків між ними на цьому грунті (а.с. 10, 11), а також доводи ОСОБА_5 про те, що за даними свідоцтва про взяття на податковий облік фізичної особи він з 24.05.2012 р. працює в ТОВ «Сибпромбуд №29» (Росія), де з лютого по листопад щорічно працює, укладаючи відповідні договори.

Також, встановивши, що спірна смуга земельної ділянки відноситься до земель запасу сільської ради, судом неправильно до спірних правовідносин застосовані норми матеріального права, які регулюють захист права власності, адже ОСОБА_4 не є ні законним землевласником, ні землекористувачем спірної земельної ділянки.

В силу дії ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З аналізу наведених статей слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх порушених прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Таким чином реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні.

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Зі змісту наведеної статті випливає, що правомочності власника здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Порядок здійснення цих прав визначається Законом «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно ч. 5 ст. 16 якого від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Таким чином, в даному випадку правом на звернення в суд за захистом порушеного права наділена Корницька сільська рада, у віданні якої знаходиться землі загального користування села Корнич Коломийського району Івано-Франківської області.

Більше того, суд першої інстанції, встановивши цільове призначення спірної земельної ділянки для розширення канави, а не під'їзної дороги чи проїзду, не врахував, що смуга для розширення канави є самостійною складовою частиною земель водного фонду і надається для спеціальних потреб, тобто в силу ст. 63 ЗК України предметом спору є землі водного фонду. Статтею 110 Водного кодексу України передбачена відповідальність за порушення водного законодавства, а саме за використання земель не за призначенням. Тому якщо земельна ділянка надана для розширення канави, то вона не може використовуватись для заїзду транспорту.

Оскільки оскаржуване рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2015 року ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в силу п. 1 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення, то воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. По суті встановленого судом в позові ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог Корницька сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області про усунення перешкод в користуванні землею відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Ясеновенко Л.В.