Провадження № 22-ц/780/3803/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 25.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа Озернянська сільська рада про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Озернянської сільської ради, відділу Держземагенства у Білоцерківському районі, третя особа приватне підприємство «Обрій» про часткове скасування рішення Озернянської сільської ради Білоцерківського району, визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та часткове скасування договору дарування,-

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою.

Позов мотивувала тим, що має у власності домоволодіння №11 по вул. Кільцевій в с. Коржівка та земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, яке вона отримала в дар на підставі договору дарування від 20 жовтня 2012 року від ОСОБА_5

Позивач бажає облаштувати свою земельну ділянку і встановити паркан на межі з сусіднім домоволодінням під №12 по вул. Кільцевій в с. Коржівка, однак не може цього зробити, оскільки на межі між зазначеними домоволодіннями стоїть деревяний туалет, деревяний шалаш, будівельне сміття, що належить відповідачам та є перешкодою для встановлення позивачем паркану відповідно до меж визначених в державних актах, як позивача так і відповідача.

Позивач просила суд зобовязати ОСОБА_3 і ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою №11 по вул. Кільцевій в с. Коржівка, а саме прибрати з межі дерево грушу, деревяний шалаш, деревяний туалет, залізний паркан та будівельне сміття, стягнути судові витрати в сумі 3989 грн. 60 коп.

ОСОБА_2 подав суду зустрічний позов, посилаючись на те, що є власником домоволодіння №12 по вул. Кільцевій в с.Коржівка Білоцерківського району та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою.

В 2009 році в с. Коржівка проходила одночасна приватизація земельних ділянок, в ході якої землевпорядною організацією ПП «Обрій» було проведено обміри земельної ділянки ОСОБА_2 та земельних ділянок суміжних землекористувачів, виготовлено технічну документацію, виготовлено державні акти на право власності на земельні ділянки. Представники ПП «Обрій» запевнили, що приватизація відбувається по фактичному користуванню, а тому 06 листопада 2008 року ОСОБА_2 підписав акт встановлення та погодження меж.

З літа 2014 року між ОСОБА_2 і його сусідкою ОСОБА_4 почали виникати конфлікти, оскільки ОСОБА_4 вимагала прибрати шалаш та туалет, мала намір встановити паркан не по фактичному користуванню, а за даними технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку.

З того часу ОСОБА_2 дізнався, що порушені його права, як власника, оскільки відповідно до виготовленої технічної документації межа між земельними ділянками сторін проведена посередині надвірних споруд належних ОСОБА_2

Таким чином, передаючи у власність ОСОБА_5 частину земельної ділянки де розміщені належні на праві власності споруди ОСОБА_2, Озернянська сільська рада та відділ Держземагенства порушили норми ДБН, положення ст.ст. 316, 377 ЦК України, а тому ОСОБА_2 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Озернянської сільської ради 25 сесії 5 скликання від 20.11.2009 року за № 25-217 частково в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку на імя ОСОБА_5 за адресою: с. Коржівка вул. Кільцева 11; визнати частково недійсним договір дарування від 20 жовтня 2012 року укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в частині дарування вказаної земельної ділянки та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_4, шляхом знесення з межі, яка розділяє земельні ділянки під №11 та під № 12 по вул. Кільцевій в с. Коржівка Білоцерківського району Київської області дерево грушу, деревяний шалаш, деревяний туалет, залізний паркан, будівельне сміття.

В задоволенні інших позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов, а в задоволенні первісного відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що при здійсненні приватизації земельних ділянок, не було враховано, що їх межа проходить під туалетом, сараєм та деревом грушею, тому суд першої інстанції безпідставно відомим у задоволенні зустрічних позовних вимог про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, договору дарування цієї земельної ділянки та, задовольнивши первісний позов, порушив право власності апелянтів на туалет, сарай та дерево грушу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження порушення права відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, як власника.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд дійшов висновку, що вона не має можливості здійснити в повній мірі своє право власності на земельну ділянку, є перешкода в користуванні земельною ділянкою і в установленні паркану відповідно до технічної документації та даних державного акту про право власності на її земельну ділянку.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 20.10.2012 року є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, з кадастровим № :02:010:0011, що розташована в с. Коржівка по вул. Кільцевій №11, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Наведене підтверджується копією договору дарування земельної ділянки (а.с.136).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, з кадастровим № :02:010:0010, що розташована в с. Коржівка по вул. Кільцевій №12, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Наведене підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.62).

Згідно актів встановлення та погодження меж земельних ділянок в натурі та передачу на зберігання межових знаків від 06.11.20089 року як позивач за первісним позовом так і позивач за зустрічним позовом погодили межі своїх земельних ділянок та отримали межові знаки (а.с.72,81).

01 жовтня 2014 року комісією Озернянської сільської ради було проведено обстеження земельних ділянко №11 та №12 по вул. Кільцевій в с. Коржівка та встановлено, що межі між земельними ділянками громадян ОСОБА_4 і ОСОБА_3 встановлені згідно державних актів на право власності на земельні ділянки, але на межі знаходиться груша, деревяний шалаш і деревяний туалет, залізний паркан і будівельне сміття, що належить ОСОБА_2 та є перешкодою для встановлення ОСОБА_4 вказаного паркану, існує спір. Зазначене підтверджено актом №1 комісії Озернянської сільської ради (а.с.11).

Ці обставини підтверджені матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.118 ЗК України /в редакції, яка діяла до 05.11.2009 року/ громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Наказом Держкомзему України за № 43 від 04.05.99 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за N 354/3647, затверджено Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею /в тому числі на умовах оренди/ та договорів оренди землі, згідно п.1.16 якої, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає, в тому числі, кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів.

Згідно зі ст.198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками або землекористувачами.

Оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено, що у 2008 році сторони погодили межі земельних ділянок з відхиленням від межі фактичного користування, і саме ці межі закріплені у технічній документації по оформленню Державних актів на право власності на земельні ділянки, законних підстав для визнання незаконним державного акту про право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 і рішення органу місцевого самоврядування про затвердження цієї технічної документації відсутні.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд дійшов вірного висновку, що при передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_5 і ОСОБА_2 були дотримані всі вимоги діючого законодавства, оспорюване рішення органу місцевого самоврядування приймалося на підставі, виготовленої в передбаченому законодавством порядку, технічної документації із землеустрою та заяв землекористувачів.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що при приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 порушила право власності апелянтів на туалет, сарай та дерево грушу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки станом на час приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 у 2009 році вказане майно не було зазначено у правовстановлюючих документах як власність сім»ї ОСОБА_2.

Зокрема, як видно зі договору дарування житлового будинку від 25 жовтня 2007 року, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами за номером 12 в с. Коржівка Білоцерківського району Київської області, де крім будинку зазначено цегляний сарай-літня кухня «Б» та залізобетонний погріб «В» ( а.с.60). Убиральня та сарай з з»явилась у технічному паспорті від 23 березня 2011 року ( а.с.64-67). Право власності ОСОБА_2 на вбиральню зареєстровано у 2011 році, а на сарай не зареєстровано взагалі ( а.с.119)

Разом з тим, колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки встановлено, що наявність вказаного майна перешкоджає реалізації її права як власника користуватись належною їй земельною ділянкою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :