Справа № 755/5294/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного транспортного страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Моторного транспортного страхового бюро України (МТСБУ) на його користь матеріальну шкоду у сумі 69 134,67 грн., з яких: сума основного боргу - 50 000,00 грн.; сума пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування - 5 241,10 грн.; втрати від інфляції - 12 483,98 грн.; 3% річних - 1 409,59 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 12.08.2012 року на автодорозі Київ-Ковель, з боку с. Клавдієво Київської області, за участю автомобіля „ВАЗ-210700-20", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля „Ауді-А4", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої позивачу завдано матеріальну шкоду, розмір якої згідно Висновку експерта від 08.10.2012 року становить 77 995,56 грн. Страхувальником автомобіля „ВАЗ-210700-20", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, є власник цього автомобіля ОСОБА_3 згідно Полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/0109910 від 30.12.2011 року СК „АСКО-Медсервіс". Інформацію про страхову компанію, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу, позивач отримав лише під час досудового слідства у вересні 2012 року, після чого 01.10.2012 року звернувся до страховика із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Однак заяву на виплату страхового відшкодування позивачем було подано страховику лише 04.03.2014 року, оскільки вирок Ірпінського міського суду Київської області, яким водія автомобіля „ВАЗ-210700-20", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 286 КК України, набрав законної сили лише 20.01.2014 року на підставі вироку Апеляційного суду Київської області. Разом з тим, на заяву позивача про виплату страхового відшкодування страховиком надіслано рішення про відмову у задоволенні останньої на підставі п.п. 37.1.2. ст. 37 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та позивачу повідомлено про його право отримання страхових виплат з резервних фондів МТСБУ. Отримавши рішення СК „АСКО-Медсервіс" про відмову у здійсненні страхового відшкодування, позивач 19.03.2014 року звернувся до МТСБУ із аналогічною заявою про виплату страхового відшкодування. Однак Листом МТСБУ від 28.03.2014 року позивачу було повідомлено про відмову у виплаті на підставі п.п. 37.1.4., 37.1. ст. 37, п. 33.3 ст. 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку із неподанням позивачем заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту події ДТП та у зв'язку з тим, що позивач не забезпечив можливість провести огляд пошкодженого транспортного засобу. Однак позивач вважає таку відмову безпідставною, позивач з об'єктивних причин не мав можливості звернутися із заявою про виплату страхового відшкодування у встановлений законом строк, оскільки вина водія, причини та обставини вчинення ДТП були встановлені вироком Апеляційного суду Київської області лише 20.01.2014 року.

11.06.2015 року представником позивача ОСОБА_5 подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача МТСБУ на його користь страхове відшкодування спричиненої від ДТП матеріальної шкоди у сумі 50 000,00 грн.; витрати від інфляції у розмірі 33 107,78 грн.; пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1 808,22 грн.; проценти за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 5 257,54 грн.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з урахуванням поданих уточнень, з підстав, що містить зміст позовної заяви, просить провести розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача МТСБУ в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 8 Закону України „Про страхування", страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування.

Відповідно до частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що за даними вироку Апеляційного суду Київської області від 20.01.2014 року, ОСОБА_2 12.08.2012 року близько 16.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1, маючи вільний доступ до ключів від автомобіля „ВАЗ-210700-20", реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, з метою його тимчасового використання. Того ж дня, 12.08.2012 року, близько 16 год. 40 хв. ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем „ВАЗ-210700-20", реєстраційний номер НОМЕР_1, не маючи посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України, здійснював рух по дорозі Київ-Ковель, з боку с. Клавдієво Київської області в напрямку м. Києва, перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, на 34 км. + 52,8 м. автодороги Київ-Ковель, між населеними пунктами смт. Немішаєве та смт. Ворзелем Київської області, рухаючись зі швидкістю 110 км/год., у порушення вимог п. 12.1, 12.6 Г Правил дорожнього руху України, діючи необережно, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, перевищив дозволену швидкість руху, закінчуючи виконання маневру обгону попутних транспортних засобів та, перестроюючись у смугу руху в бік м. Києва, в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення передньої частини керованого ним автомобіля із задньою частиною автомобіля „Ауді-А4", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався в попутному напрямку. (а.с. 13- 19)

Власником автомобіля „Ауді-А4", реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а.с. 11)

За вироком Апеляційного суду Київської області від 20.01.2014 року, яким вирок Ірпінського міського суду Київської області від 22.11.2013 року щодо ОСОБА_2 скасовано в частині призначеного йому покарання, ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 286 КК України та призначено остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна та без позбавлення права керувати транспортними засобами. (а.с. 13-19, 20-25)

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положення статті 982 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003 року (далі - Методика), відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідно до п. 2.4. Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно п. 8.2. Методики, вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ; в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.

Відповідно до Висновку № 5/10-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 08.10.2012 року, складеного оцінювачем СОД ОСОБА_8 на підставі заяви ОСОБА_1 від 05.10.2012 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Ауді-А4", реєстраційний номер НОМЕР_2, складає - 77 995,56 грн. (а.с. 32-47)

Відповідно до статті 3 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 28 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/ 0109910 від 30.12.2011 року, виданого Страховою компанією „АСКО-Медсервіс", ОСОБА_3 є страхувальником автомобіля „ВАЗ-210700-20", реєстраційний номер НОМЕР_1, що зазначено страховиком СК „АСКО-Медсервіс" у Рішенні № 39/03 від 19.03.2012 року про відмову у здійсненні страхового відшкодування. (а.с. 29)

01.10.2012 року ОСОБА_1 подав до СК „АСКО-Медсервіс" письмове повідомлення про подію, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, виданого СК „АСКО-Медсервіс", відповідно до якого повідомлено СК „АСКО-Медсервіс" про дорожньо-транспортну пригоду від 12.08.2012 року за участю автомобіля „Ауді-А4", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, та автомобіля „ВАЗ-210700-20", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована СК „АСКО-Медсервіс" згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/ 0109910 від 30.12.2011 року. (а.с. 26)

Відповідно до п. 35.1 ст 35 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

04.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до СК „АСКО-Медсервіс" із письмовою заявою про отримання страхового відшкодування по випадку, що стався 12.08.2012 року, за наслідками якого спричинено шкоду транспортним засобом „ВАЗ-210700-20", реєстраційний номер НОМЕР_1, застрахованим у СК „АСКО-Медсервіс", за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/ 0109910 від 30.12.2011 року. (а.с. 27-28)

Згідно положень п.п. 37.1.2 п. 37.1 ст 37 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону). МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи. (п.п. в) п. 41.1 ст 41 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів")

Згідно Рішення № 39/03 від 19.03.2012 року директора з виплат СК „АСКО-Медсервіс", ОСОБА_1 повідомлено, що після розгляду наданих до компанії документів, подія, що відбулась 12.08.2012 року за участю автомобіля „Ауді-А4", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, та автомобіля „ВАЗ-210700-20", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, не може бути визнана страховою на підставі п. 37.1.2. ст. 37 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з чим ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування та повідомлено, що така виплата має бути здійснена з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ на підставі п. 41.1 ст. 41 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". (а.с. 29)

Згідно вимог п. 33.3. статті 33, що кореспондується із положеннями п. 34.2, 34.3 34 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно положень п.п. 37.1.3, 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно Листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 28.03.2014 року № 3/1-05/9169 ОСОБА_1 повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування за наслідками пригоди, що відбулась 12.08.2012 року за участю автомобіля „Ауді-А4", реєстраційний номер НОМЕР_2, з підстав порушення заявником вимог п.п. 37.1.3, 37.1.4 п. 37.1 ст. 37, п. 33.3 ст. 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", вказуючи на пропуск заявником строку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, та на продаж заявником пошкодженого транспортного засобу, що унеможливлює його огляд та встановлення розміру заподіяної шкоди. (а.с. 30)

Відповідно до положень статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 28 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана , серед іншого, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року № 4, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини.

Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об'єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України)

З огляду на викладене та відповідно до положень частини 1, 3, 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вироком Апеляційного суду Київської області від 20.01.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_2 визнано винним у незаконному заволодінні транспортним засобом та вчиненні за допомогою цього транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 12.08.2014 року близько 16 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Ковель, з боку с. Клавдієво Київської області, у зв'язку з чим ОСОБА_2 притягнуто до кримінальної відповідальності у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 286 КК України, що не заперечено сторонами під час судового розгляду справи та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві України.

Як убачається з матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 12.08.2014 року за участю автомобіля „ВАЗ-210700-20", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля „Ауді-А4", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, останньому, завдано матеріальну шкоду у розмірі 77 995,56 грн., що визначена Висновком про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, № 5/10-ТЗ від 08.10.2012 року, складеного оцінювачем СОД ОСОБА_9 на підставі заяви ОСОБА_1 від 05.10.2012 року. Однак відповідачем МТСБУ, яким підлягають до відшкодування страхові виплати за рахунок коштів фонду захисту потерпілих з підстав заподіяння особі матеріальної шкоди транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій третьої особи, - відмовлено у здійсненні таких виплат, мотивуючи відмову пропуском позивачем річного строку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, та у зв'язку із відчуженням пошкодженого транспортного засобу, що унеможливлює його огляд відповідачем задля встановлення розміру заподіяної шкоди. Разом з тим, позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, вказуючи на поважність причини пропуску ним строку звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв'язку із тривалим розглядом кримінальної справи відносно особи, винної у вчиненні досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливило своєчасне звернення позивача до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та своєчасну подачу рішення суду, що набрало законної сили, про притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями цивільного законодавства України, діючого на час виникнення спірних правовідносин, ураховуючи роз'яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року № 4, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку про відсутність підстав стягнення з відповідача МТСБУ на користь позивача суми страхового відкодування, розрахованої позивачем у розмірі 50 000,00 грн., а також заявлених позивачем втрат від інфляції у розмірі 33 107,78 грн., пені у розмірі 1 808,22 грн. та процентів за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 5 257,54 грн., - оскільки судом встановлено порушення позивачем діючого законодавства щодо невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, подачі письмового повідомлення страховику про дорожньо-транспортну пригоду, ураховуючи, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 12.08.2012 року, в той час як позивач звернувся до страховика із письмовим повідомленням про останню лише 01.10.2012 року, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, та позивачем не надано доказів поважності причини пропуску строку звернення із письмовим повідомленням до страховика, що є порушенням п.п. 33.1.4 п.33.1. ст. 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Крім того, позивачем порушено вимоги п. 33.3. ст. 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", щодо обов'язку позивача зберігати пошкоджений транспортний засіб до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник, та позивачем не надано доказів відмови страховика протягом 10-ти робочих днів після одержання письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, прибути до місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу, з метою його огляду, встановлення причини дорожньо-транспортної пригоди та визначення завданої матеріальної шкоди, ураховуючи, що позивачем подано страховику письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду - 01.10.2012 року, а із заявою про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу до СОД ОСОБА_8 позивач самостійно звернувся - 05.10.2012 року, тобто в межах десятиденного строку дії права страховика на огляд пошкодженого транспортного засобу. При цьому судом ураховано, що станом на день звернення позивача до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, пошкоджений транспортний засіб було відчужено, що підтверджено Листом МТСБУ від 28.03.2014 року № 3/1-05/9169.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування протягом 30-ти днів з дня подання письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також відсутні докази звернення позивача з такою заявою до страховика в межах граничного річного строку, встановленого статтею 37 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та суд критично оцінює доводи позивача щодо поважності причини пропуску строку звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, вказуючи на тривалість розгляду кримінальної справи відносно особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та на неможливість позивача надати страховику копію рішення суду про притягнення цієї особи до відповідальності, - оскільки обов'язок проведення розслідування події, що містить ознаки страхового випадку, та у зв'язку з цим обов'язок здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування, - покладено на страховика, в той час як обов'язок подачі у встановлений законом строк заяви про виплату страхового відшкодування - покладено на позивача, як на особу, потерпілу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, суд критично оцінює проведений позивачем розрахунок матеріальної шкоди та, відповідно, розрахунок інфляційних втрат, пені і процентів, що становлять предмет досліджуваного спору, - оскільки матеріали справи не містять полісу забезпеченого транспортного засобу або інших доказів задля надання оцінки встановленої страхової суми та можливої суми франшизи, та позивачем не було заявлено клопотання щодо витребування таких доказів, з метою встановлення обставин, якими обґрунтовано вимоги позивача.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Моторного транспортного страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 543, 982, 990, 1166, 1187 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 22, 28, 29, 33-35, 37, 41 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 8 Закону України „Про страхування", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року № 4, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного транспортного страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: