НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 червня 2015 рокуСправа № 322/450/15-ц

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ОСОБА_3

про: стягнення заборгованості за договором позики.

24 квітня 2015 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 202 733,01 грн. в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики, з яких: сума основного боргу 90 030,30 грн., сума відсотків за час користування позикою до моменту вимоги 87 092,72 грн., сума відсотків за час користування позикою з моменту вимоги до моменту подачі позову 5 796,47 грн., інфляційне збільшення суми боргу 19 129,29 грн., 3% річних в розмірі 684,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

24.10.2008 між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_5 отримав від позивача в позику грошові кошти, в сумі 15000 гривень, зі сплатою 50 % річних. Вказаний договір було посвідчено 24.10.2008 приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6

Факт передачі ОСОБА_5 вказаних грошових коштів підтверджується п. 1 вказаного договору. Грошові кошти були надані у позику без визначеного строку їх повернення.

19.06.2013 ОСОБА_5 помер. За час свого життя він склав заповіт, яким заповідав позивачу належну йому земельну ділянку загальною площею 6,3900 га, розташовану на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. У встановлений строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_5, свідоцтво про право власності на спадщину позивач не оформляв. Оскільки позивач був і спадкоємцем і кредитором одночасно, на його думку, відповідно до ст. 606 ЦК України, зобовязання ОСОБА_5 перед позивачем було припинено у звязку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Восени 2013 року до позивача звернулася ОСОБА_3, яка повідомила, що також є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 і що нотаріус направив її до позивача для вирішення проблемних питань, в звязку з чим просила дати їй наявні у позивача документи на майно померлого. Позивач повідомив відповідачу, що ОСОБА_5 мав перед ним зобовязання щодо повернення позики, яке в разі успадкування ОСОБА_3 спадщини переходить до неї. Через день позивач передав ОСОБА_3 оригінал державного акту на землю ОСОБА_5 і копію договору позики.

На початку жовтня 2014 року позивачу стало відомо, що єдиним спадкоємцем майна померлого стала ОСОБА_3, яка повідомила позивача про це в своєму зверненні і яка оформила свідоцтво про право власності на спадкове майно за заповітом, що був складений померлим ОСОБА_5 останнім і який скасував заповіт, складений на імя позивача.

Таким чином за зобовязаннями ОСОБА_5 відповідає ОСОБА_3 як єдиний його спадкоємець.

Оскільки, з боку ОСОБА_3 не було реакції щодо повернення позики за усною вимогою, 26.02.2015 позивач направив на адресу ОСОБА_3 письмову вимогу про повернення всіх належних за вищевказаним договором грошових коштів у готівковій формі в десятиденний строк з дня отримання вимоги. Вказану вимогу ОСОБА_3 отримала 27.02.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

05.04.2015 позивач отримав відповідь ОСОБА_3, в якій вона зазначає, що у відповідності до ч. 2 та ч. 4 ст. 1281 ЦК України, позивач не має права вимоги до неї про повернення позичених спадкодавцем ОСОБА_5 коштів, оскільки пропущено встановлений строк для предявлення вимоги.

Оскільки позивач вперше предявив вимогу в усній формі і законодавством не встановлена обовязкова письмова форма вимоги, то, на думку позивача строк, передбачений ст. 1281 ЦК України ним не пропущений.

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525, 526, 530, 533, 625, 1216, 1218, 1231, 1281 ЦК України та умови договору позики від 24.10.2008, позивач просив задовольнити його вимоги та підтримав їх у судовому засіданні.

20.05.2015 судом отримано заперечення відповідача проти позову, обґрунтовані наступним.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.05.2014, виданого відповідачу приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 за спадковою справою № 55/2013 після померлого громадянина ОСОБА_5 спадщина складається з земельної ділянки площею 6,3900 га (кадастровий номер :12:010:0005), яка розташована за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, с. Софіївка, що належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 065164.

Про факт наявності договору позики, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 24.10.2008 відповідачу стало відомо лише на початку березня 2015 року з письмової вимоги про сплату боргу за договором позики, що надійшла від позивача.

У відповідності до ч. 2 та 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців віл дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як вбачається з позовної заяви позивачу було відомо про смерть свого боржника за договором позики ОСОБА_5 19.06.2013 і про відкриття спадщини, але ніяких певних дій, передбачених ч. 2 ст. 1281 ЦК України не було зроблено в частині предявлення вимоги до спадкоємця в строк, передбачений законом.

Також, з позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 в установлений законом строк для прийняття спадщини звертався в Новомиколаївську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 оскільки раніше він склав заповіт на його імя для успадкування земельної ділянки.

Таким чином, позивачу було чітко відомо про час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5, але всупереч ч. 2 ст. 1281 ЦК України вимоги до спадкоємця ОСОБА_3 не предявлено, а тому, на думку відповідача, вимога про повернення позики та процентів за користування не підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного та посилаючись на норми ст. 1220, ч. 2, 4 ст. 1281 ЦК України, відповідач не визнав позову в судовому засіданні та просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 22.06.2015 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

24 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_5 (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до якого: позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 15 000,00 грн., а позичальник зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах, визначених цим договором (п. 1); грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору (п. 2); позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) зі сплатою належних з нього процентів за користування грошовими коштами по першій вимозі позикодавця (п. 5). Цей договір 24.10.2008 посвідчено приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 2262.

ОСОБА_5 помер 19.06.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 260928 від 20.06.2013.

Позивач 10.07.2013 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5, що підтверджується його заявою № 115, наявною в матеріалах спадкової справи № 55/2013 до майна померлого 19.06.2013 ОСОБА_5 Підставою для цього звернення позивача став заповіт ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області 24.10.2011 реєстровий № 2260. За цим заповітом після смерті ОСОБА_5 позивачу переходила у власність земельна ділянка (кадастровий номер :12:010:0005).

11.12.2013 відповідач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5, що підтверджується його заявою № 365, наявною в матеріалах спадкової справи № 55/2013 до майна померлого 19.06.2013 ОСОБА_5 Підставою для цього звернення відповідача став заповіт ОСОБА_5, посвідчений 30.05.2013 ОСОБА_8, приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області, реєстровий № 596. За цим заповітом після смерті ОСОБА_5 відповідачу переходило у власність все належне спадкодавцеві майно.

07.05.2014 відповідачем отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 6,39 га (кадастровий № :12:010:0005).

Інших спадкоємців ОСОБА_5, крім відповідача, з матеріалів спадкової справи не вбачається.

26.02.2015 позивач на підставі вищезазначеного договору позики від 24.10.2008 направив на адресу відповідача вимогу про повернення позики та процентів за користування нею.

04.04.2015 відповідач надав позивачу відповідь на зазначену вимогу про відмову в її задоволенні, посилаючись на пропуск позивачем строків, передбачених ст. 1281 ЦК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

З огляду на положення ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 08 квітня 2015 року по справі № 6-33ц15 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 43533922).

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню позики включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків її повернення не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з цим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

За правилами частин 2, 3 статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2), а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч. 3).

Зі змісту наведених положень статті 1281 ЦК України випливає, що для предявлення кредитором вимог до спадкоємця існують два види строків. Шестимісячний строк застосовується у тому випадку, коли кредитор спадкодавця знав або мав обєктивну можливість дізнатися про смерть спадкодавця, і обчислюється з того моменту, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про смерть спадкодавця. Річний строк застосовується у випадку, коли кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про смерть спадкодавця, і обчислюється з моменту настання строку вимоги. Відтак, одночасне застосування цих строків є неможливим.

У цій справі позивач, поза будь-яким сумнівом, дізнався про смерть спадкодавця не пізніше 10.07.2013, що підтверджується його заявою про прийняття спадщини від цієї дати, поданої нотаріусу.

Таким чином, у даному випадку підлягає застосуванню шестимісячний строк предявлення кредитором вимог до спадкоємця, який почав перебіг з 11.07.2013 та закінчився 11.01.2014.

Отже, позивач (кредитор) предявив вимогу до відповідача (спадкоємця) з порушенням строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, що відповідно до приписів частини четвертої цієї статті, позбавляє його права вимоги до спадкоємця.

Посилання позивача на те, що ним в усному порядку предявлялася вимога до відповідача про повернення позики в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, суд визнає такими, що не мають значення для вирішення спору між сторонами, з огляду на таке.

У згаданій вище постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року по справі № 6-33ц15 зазначено, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючі власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не строки позовної давності.

Строк предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого права кредитора. Таким чином, і право кредитора, і обовязок спадкоємця по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до спадкоємця має бути предявлено кредитором спадкодавця в межах строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, а тому навіть якщо в межах цих строків була предявлена претензія (усна або письмова) і спадкоємець не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаних строків, оскільки з їх закінченням припинилося матеріальне право.

Аналогічну правову позицію щодо наслідків пропуску кредитором преклюзивних строків Верховний Суд України висловив у постанові від 17.09.2014 по справі № 6-6цс14 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 40643118).

З цих підстав судом під час розгляду даної справи було визнано за недоцільне встановлювати факт предявлення позивачем усної вимоги про повернення позики.

З урахуванням викладеного, оскільки чинним законодавством України не передбачено переривання, зупинення, поновлення, а також будь-яких особливостей обчислення строків, передбачених ст. 1281 ЦК України, суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, у звязку із пропуском позивачем цих строків.

Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Суддя С.С. Гасанбеков