АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4620/15 Головуючий 1 інст. Шиянова Л.О.
Справа № 646/9327/14-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про право власності
У Х В А Л А

іменем України

24 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа комунальне підприємство «Харківводоканал», про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

23.09.2014 року ОСОБА_3 завернулась до суду з позовом до комунального підприємства «Харківводоканал» ( далі по тексту КП «Харківводоканал») і просила визнати протиправними відмову КП «Харківводоканал» у відкритті особистого рахунку, оформленні документів на підключення її будинку до мережі водопостачання та зобовязати КП «Харківводоканал» прийняти в експлуатацію водопровідний ввід до належного їй будинку №5 по провулку Дороховський в м.Харкові, оформити з нею договір на використання водопостачання, відкрити на її імя особовий рахунок. Обгрунтовуючи вказані вимоги, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона є власником ділянки, розташованої по пров. Дороховський 5 в м. Харкові, яку успадкувала після смерті батька ОСОБА_5 10.02.2010р., однак керівництво КП «Харківводоканал» у серпні 2014 року відмовило у задоволенні її прохання про оформлення водопровідного вводу в її будинок №5 по пров. Дороховський в м.Харкові та оформленні договору на водопостачання з мотивів того, що вказаний водопровід не знаходиться на балансі КП «Харківводоканал», що водопровід побудований співмешканцями будинків, розташованих по пров.Дороховський, що вона участі в будівництві мережі не брала та не є співвласником цієї мережі.

В подальшому ОСОБА_3 неодноразово змінювала і уточнювала позов, за її заявою суд залучив ОСОБА_4 до справи у якості належного відповідача, а КП «Харківводоканал» визнав третьою особою, 27.01.2015 року уточнила позовні вимоги і остаточно просила: визнати за нею право сумісної власності на водопровід по провулку Дорохівський у м.Харкові, відповідно до схеми ПКПФ «Істок»; поновити її порушене право на користування водопроводу по провулку Дороховськи й; надати їй дозвіл на проведення водопроводі до земельної ділянки по провулку Дороховськйи 5 м.Харкова без згоди співвласника ОСОБА_4; зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкод у будівництві та обладнанні водопостачанням належної їй земельної ділянки по пров.Дороховський 5 м.Харкова.(а.с.63-64).

Рішенням Жовтиневого районного суду м.Харкова від 15 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за недоведеністю обставин, якими обґрунтовувалися позовні вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне і ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 вказує, що суд неправильно застосував норми матеріального права, так як спір виник з приводу набуття права спільної сумісної власності у 1987 році, а законодавством на той час, в тому числі і ЦК Української РСР, не передбачалася реєстрацію водопроводу, побудованого господарським способом громадянами. Вважає, що суд не дав належної оцінки доказам позивача, вважаючи такими «Технічні умови» від 27.05.2014р. на приєднання домоволодіння до центральної системи водопостачання, схему розташування мережі водопроводі, виконану ПКПФ «Істок», покази свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, судові рішення і свідоцтва про набуття нею права власності на домоволодіння №5 по провулку Дороховському в м.Харкові. Посилаючись на ст.ст.430 і 432 ЦК Української РСР та зазначені докази, апелянт стверджує, що батько позивача ОСОБА_3 ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 і Ковальовою за договором про спільну сумісну діяльність за власні кошти збудували водопровід по провулку Дороховському, а відтак ОСОБА_10, як спадкоємець після смерті ОСОБА_8, має право на визнання її співвласником вказаного водопроводу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 і її представник адвокат ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказуючи, що ні батьки ОСОБА_3, а ні вона сама не приймали участі у будівництві водопроводу по провулку Дороховському, що домовленість про спільне будівництво та у тримання водопроводу не була виконана з боку ОСОБА_8, що водопровід був проведений ОСОБА_9 за її рахунок у 1987 році, що вона за власні кошти утримувала весь цей час, ремонтувала водопровід, уклала договір з КП «Харківводоканал», за визначеним сторонами рахунком здійснює оплату за послуги водопостачання.

Представник КП «Харківводоканал» апеляційну скаргу не визнала і просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана справа до таких випадків не відноситься.

Доведення обставин, посилаючись на які сторона обґрунтовує свої вимоги, здійснюється шляхом надання суду належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст.ст.58,59,63-66 ЦПК України.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, підтверджено відповідними доказами, та не оспорюється сторонами, що Державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 09.02.2010 року видано свідоцтво про право ОСОБА_13 на спадщину за законом після смерті 28.05.2009 року її батька ОСОБА_5, а саме: на земельну ділянку площею 0,0640 га, розташованої на території міста Харкова, провулок Дороховіський, 5, яка має цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Позивач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свідоцтво про реєстрацію вказаного права на земельну ділянку позивачем не надано, матеріали справи такого не містять.

Також не надано позивачем даних про наявність у неї права на житловий будинок №5 (чи його частку), розташованого на вказаній земельній ділянці.

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована в будинку №4 по провулку Дорохівський 4 м.Харкова, отримує на оплатній основі послуги водопостачання згідно укладеного з КП «Харківводоканал» відповідного договору з використанням водопроводу по провулку Дорохівський, приєднаного на пров.Рилєєвському до міської мережі водопостачання, яка знаходиться на балансі КП «Харківводоканал».

У 2014 році ОСОБА_3 звернулася до КП «Харківводоканал» з заявами про введення в експлуатацію і визнання за нею права власності на водопровід по пров.Дорохівському та про відкриття на її імя рахунку за послуги водопостачання, але отримала відмову з посиланням на відсутність підстав визнання водопроводу по провулку Дорохівському її власністю, оскільки з наявної на підприємстві документації вбачається, що технічні умови №44/79 від 06.02.1987р. на водопостачання будинків №№4,5 по провулку Дорохівському були видані на імя ОСОБА_14 і ОСОБА_15, проект №289 від 04.06.1987 року на будівництво водопровідних вводів в домоволодіння №№ 4,5,6 здійснені на замовлення ОСОБА_15, ОСОБА_14 і Ковальова, водопостачання будинку №6 по провулку Дорохівському виконано згідно технічних умов №747 від 03.11.2009 року, виданих ОСОБА_16 і проекту на будівництво водопровідного вводу на замовлення ОСОБА_16 та ОСОБА_17

Звертаючись до суду з позовом про визнання права сумісної власності на водопровід і вимагаючи надати дозвіл на проведення водопостачання до земельної ділянки по пров.Дорохівському 5 в м.Харкові без згоди співвласника водопроводу ОСОБА_4 та з вимогою покладення на неї зобовязань не здійснювати перешкоди у будівництві водопроводу до вказаної земельної ділянки, ОСОБА_3 вказувала, що їй також належить на праві власності збудований у 1987 році водопровід по провулку Дорогівський м.Харкова, так як з технічних умов №44/79 від 06.02.1987р. на водопостачання домоволодінь №№ 4 і 5 по провулку Дорохівському та проекту №289 від 04.06.1987р. на будівництво водопровідних вводів до домоволодінь №№ 4, 5, 6, виконаного на замовлення ОСОБА_15, ОСОБА_4 і Ковальова, вбачається, що у будівництві водопроводу по провулку Дорохівському брав участь її батько ОСОБА_5, а відтак він є співвласником цього водопроводу, а вона, як спадкоємець, також набула права власності у спільному майні водопроводі по провл.Дорохівському в м.Харкові.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_3 не доведено, що її батько ОСОБА_5 у передбаченому законом порядку набув права власності на водопровід по провулку Дорохівському, що до майна та майнових прав, які після смерті ОСОБА_5 успадкувала, входить і право власності на водопровід.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно ухвалено у відповідності із нормами закону, за якими має бути вирішено спір, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили про коло осіб, які отримали спадщину після смерті ОСОБА_5, не містять даних про власників домоволодіння №5 по провулку Дорохівському, а також даних про набуття ОСОБА_5 права власності на водопровід по провулку Дорохівському.

Колегія суддів відхиляє викладені в апеляційній скарзі доводи про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і вважає, що доводи ОСОБА_3 та її представника не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

ЦК Української РСР, на норми якого посилаються позивач та його представник, передбачало право набуття громадянами майна у спільну власність для задоволення своїх особистих побутових потреб, в тому числі і за договором про спільну діяльність (ст.ст.430 ЦК Української РСР).

Позивачем та його представником не надано доказів укладення такого договору ОСОБА_5 чи його батьком ОСОБА_18 на будівництво та утримання водопроводу по провулку Дорохівському.

Статтею 44 ЦК Української РСР, яка діяла на 1987р., передбаченоЮ що угоди громадян між собою на суму більше 100 рублів . за виключенням ст.43 ЦК Української РСР, яка до даного випадку не застосовується, повинні укладатися в письмовій формі.

Недотримання вимог закону щодо письмової форми, згідно ст.46 ЦК Української РСР, позбавляє сторони права, у разі спору, посилатися для підтвердження угоди на покази свідків.

Надані позивачем ксерокопії листів КП «Харківводоканал» у відповідь на звернення ОСОБА_3 містять лише опосередковану інформацію про виготовлення технічних умов на водопостачання домоволодінь №№4,5 та проект на будівництво водопровідних вводів до домоволодінь №№4,5,6 по провулку Дорохівському в м.Харкові у 1987 році, виготовлених на замовлення ОСОБА_14, ОСОБА_15, Ковальова, ОСОБА_16, ОСОБА_17, і не можуть вважатися доказом укладення вказаними особами договору про сумісну діяльність, а тим більше про виникнення спільної сумісної власності з визначенням кола співвласників водопроводу, прав та обовязків учасників договору.

Інші доводи ОСОБА_3 і її представника не є суттєвими і не свідчать про наявність передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції. Згідно вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням цих обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність підстав для захисту її права власності із застосуванням положень ст.391 ЦК України, як цього просила позивач, оскільки нею не надано доказів такого права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: