Справа № 299/412/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Дроботі В.В.

суддів Власова С.О., Ігнатюка Б.Ю.

при секретарі Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 7 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 пред'явила до ОСОБА_2 позов про стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином, на суму 275570, 20 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачка перебувала з нею - фізичною особою-підприємцем у трудових правовідносинах. За період з 2009 по 2013 роки вона працюючи продавцем непродовольчих товарів допустила нестачу товаро-матеріальних цінностей на позовну суму. Посилаючись на те, що вироком суду її цивільний позов було залишено без розгляду, позивачка просила відшкодувати завдані їй збитки у цивільному провадженні.

Рішенням суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 5 000 грн. у відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення змінити, ухваливши нове по суті позовних вимог. Вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Окрім того, суд неправильно застосував як матеріальний, так і процесуальний закон.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

Позивачка є підприємцем, основним напрямком її діяльності є торгівля непродовольчими товарами. В м.Виноградові Закарпатської області вона має декілька торгових точок, в одній з яких за трудовим договором продавцем без укладення договору про повну матеріальну відповідальність з 2009 по 2013 рік працювала відповідачка.

В період з 9 березня 2009 року по 6 лютого 2013 року працюючи продавцем на торгівельному місці №263 на території ринку ТОВ «Урожай» відповідачка допустила нестачу товаро-матеріальних цінностей, які їй передала позивачка, на суму 5000 грн.

За вказані дії вироком Виноградівського районного суду від 29 грудня 2014 року ОСОБА_2 була визнана винною та засуджена за ч.1 ст.190 КК України із застосуванням акту про амністію.

Вирок набув законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні був залишений без розгляду.

Пред'явивши у лютому 2015 року до ОСОБА_2 цивільний позов ОСОБА_1 посилалась на те, що в дійсності відповідачка допустила нестачу товаро-матеріальних цінностей на суму 275 570,20 грн. і ці обставини стверджуються аудиторським звітом, судово-економічною експертизою, судово-почеркознавчою експертизою та розпискою ОСОБА_2, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Задовольнивши позов лише на суму доведеного у кримінальному провадженні суд першої інстанції обґрунтованно виходив з положень ч.4 ст.61 ЦПК України про те, що для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, обов'язковими є висновки суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Зазначеним вище вироком суду щодо ОСОБА_2 встановлено, що за час роботи продавцем непродовольчих товарів, тобто за той самий період, відносно якого заявлено цивільний позов, вона допустила нестачу цінностей саме на суму 5000грн..

Органом досудового розслідування та прокурором проводилась перевірка доводів ОСОБА_1 про привласнення ОСОБА_2 товаро-матеріальних цінностей на суму 275 570,20 грн., але вони підтвердились лише на суму 5000грн., у зв'язку з чим прокурором було затверджено обвинувальний акт саме на цю суму.

Таким чином, за період роботи відповідачки у позивачки продавцем, тобто з 9 березня 2009 року по 6 лютого 2013 року, її вина у нестачі доведена на суму 5 000грн., позов на яку було задоволено у цивільному судочинстві.

Стягнувши цей розмір шкоди суд першої інстанції застосував до даних правовідносин ст.ст. 22,1166,1167 ЦК України, тобто загальні норми відшкодування шкоди.

Колегія констатує, що норми матеріального права судом застосовані неправильно, адже між сторонами спору існують не деліктні, а трудові правовідносини. Вказані обставини стверджені трудовим договором між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (реєстраційний номер 05112219) та вироком Виноградівського районного суду від 29 грудня 2014 року, який набув чинності.

Отже, суду слід було керуватися нормами ст.ст.130-138 Кодексу законів про працю України , які регулюють підстави, умови та межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну власнику або уповноваженому ним органу.

Згідно п.3.ч.1 ст.134 КЗпП працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Оскільки у відповідності до вимог ч.4 ст.61 КПК України зазначеним вище вироком суду вина ОСОБА_2 доведена в межах 5 000грн., то саме цей розмір шкоди підлягає стягненню на користь позивачки.

Доводи скарги до уваги прийняті бути не можуть.

Як встановив суд у кримінальному провадженні висновки акту інвентаризації товаро-матеріальних цінностей №1 від 6 лютого 2013 року та аудиторського звіту від 12 вересня 2013 року про те, що ОСОБА_2 допустила нестачу на суму 275 570,20 грн. базувались на арифметичних помилках в журналах обліку ФОП ОСОБА_3 та розбіжностях у первісних облікових документах, підписаних ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Отже, ці докази є неналежними, вони не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Розписка відповідачки від 12 лютого 2013 року про нібито наявний борг в сумі 275 000 грн. також не є належним доказом у цивільній справі, оскільки вона відповідачкою написана, як свідчить її зміст, враховуючи акт інвентаризації товаро-матеріальних цінностей від 6 лютого 2013 року.

Висновком експерта №23/443 від 10 жовтня 2014 року та вироком суду від 29 грудня 2014 року достовірність даних, зазначених у цьому акті, спростована.

Таким чином, розписка відповідачки, яка базується на хибних даних акту інвентаризації товаро-матеріальних цінностей, не може бути підставою задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Стягнення шкоди на суму 5000 грн. відповідає вимогам ст.ст. 130,134,138 КЗпП України, якими визначено, що власник повинен довести наявність умов, передбачених законом, зокрема у даній справі - розмір шкоди.

Як встановлено судами у кримінальному та цивільному провадженнях розмір шкоди понад 5 000 грн. позивачкою не доведений.

Оскільки колегія суддів до правовідносин, що виникли, застосувала норми не цивільного, а трудового законодавства, рішення суду першої інстанції відповідно до приписів ст..309 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідачки задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду від 7 квітня 2015 року змінити, задовольнивши вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 5 000 грн. з підстав, зазначених у мотивувальній частині даного рішення.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: