У х в а л а

20 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Горелкіної Н.А., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Голосіївський районний відділ головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Позовні вимоги мотивував тим, що 19 вересня 2005 року придбав квартиру АДРЕСА_1, у який зареєстрований до теперішнього часу.

У листопаді 2011 року подарував вказану квартиру відповідачу, після чого ОСОБА_4 разом із своїм чоловіком почали перешкоджати йому у користуванні житлом.

Вважаючи, що як член сім'ї власника після укладення договору дарування не втратив право користування спірною квартирою, ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 64, 156 ЖК України, просив позов задовольнити у повному обсязі, усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом витребування від відповідача ключів від спірної квартири, зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати йому у користуванні такою квартирою та вселити його на вказану жилу площу.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 у жовтні 2013 року звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що ОСОБА_3 після відчуження квартири АДРЕСА_1 втратив право користування нею. Крім того, ОСОБА_4 зазначала, що ОСОБА_3 ніколи не був членом її сім'ї й тривалий час не проживає у спірній квартирі, оскільки є чоловіком її матері ОСОБА_5, разом з дружиною мешкав у селі Вишеньки Бориспільського району Київської області.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Знято ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_3

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом витребування від ОСОБА_4 ключів від вхідної двері вказаної квартири.

Зобов'язано відповідача не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні зазначеною квартирою.

Вирішено вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року скасовано і залишено в силі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року.

У березні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на постанову Верховного суду України від 16 січня 2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 31 січня 2007 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 постанови від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України», під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвала Верховного Суду України від 31 січня 2007 року, на яку посилається заявник, як на приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, та ухвала, переглянути яку просить заявник, грунтуються на різних фактичних обставинах справи та стосуються оцінки доказів у цих справах, тому неоднакового застосування норм матеріального права, на які посилається заявник, в даному випадку не відбулось.

Крім того, відповідно до роз'яснень наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України; Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Таким чином, постанови Верховного Суду України не входять до переліку судових рішень, на які можуть робитись посилання щодо підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, оскільки Верховний Суд України не є судом касаційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Голосіївський районний відділ головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: Н.А. Горелкіна

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова