УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дьоміної О.О., Маляренка А.В., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання спільним майна подружжя, визнання права власності на частину житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року

встановила:

07 липня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просив визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1, визначити порядок користування даним житловим будинком, виділивши позивачу у користування ізольовану кімнату, що значиться у плані під № 1-5 площею 11,90 кв м. Відповідачці ОСОБА_5 виділити у користування житлові кімнати № 1-3 площею 11,60 кв м та № 1-4 площею 8,30 кв м. Кухню, веранду, санвузол, систему опалення та кімнату № 1-2 (вітальню) залишити у спільному користуванні сторін. Виділити позивачу у користування приміщення авто гаража.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що починаючи з лютого 2014 року відповідачка створює нестерпні умови для проживання в будинку, влаштовує сварки з тією метою, щоб він залишив помешкання.

Позивач також зазначив, що житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний за спільні кошти з відповідачкою 16 серпня 2012 року. На той час вони проживали без реєстрації шлюбу, але однією сім'єю.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку площею 49,80 кв. м з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, який є об'єктом договору купівлі-продажу від 16 серпня 2012 року і оформлений на ім'я ОСОБА_5.

У решті рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване, так як згідно з ч. ч. 1-2 ст. 74 Сімейного <nau://ukr/898-15|st40> кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо один із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то майно одержане за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; визнала право власності на Ѕ частину житлового будинку площею 49,80 кв. м з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , який є об'єктом договору купівлі-продажу від 16 серпня 2012 року і оформлений на ім'я ОСОБА_5.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 16 серпня 2012 року сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, проживали разом як чоловік та дружина. Укладаючи договір купівлі-продажу від 16 серпня 2012 року на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під цим будинком, які оформлені на відповідачку, відповідно п.1.1 зазначеного договору ОСОБА_5 зазначила, що купівля вчиняється за письмовою згодою позивача ОСОБА_4, з яким вона проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу (а.с. 5).

Таким чином встановлено, що під час придбання спірного будинку сторони проживали однією сім'єю, як чоловік і жінка. При цьому відповідачка не спростувала протилежного.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна А.В. Маляренко О.В. Попович