Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/6127/15-ц

Провадження № 2/185/3406/15

28 липня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючий суддя Бабій С.О., при секретарі судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу по утриманню майна, що є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

26.05.2015 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу по утриманню майна, що є у спільній частковій власності, посилаючись на те, що позивач є власником 3/4 квартири АДРЕСА_1, а інша 1/4 частина вказаної квартири належить відповідачу на праві власності, при цьому останній відмовляється приймати участь в утримання своєї частки в квартирі. Позивач самостійно несе витрати на утримання квартири, яка належить сторонам, із 01.01.2007 р. ним було фактично сплачено за утримання квартири 29 103, 23 грн., а на ремонт витрачено 177 465, 46 грн. Тому відповідач повинен компенсувати позивачу 1/4 частку від грошових коштів витрачених на утримання майна сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав.

Відповідач, представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнали повністю, посилаючись на створення позивачем відповідачу перешкод у користуванні квартирою №11 в будинку № 41 по вулиці К.Маркса у м. Павлограді Дніпропетровської області шляхом не допуску до житла та зміни замків на вхідних дверях, недоведеністю здійснення саме позивачем витрат на утримання квартири, яка належить сторонам, а так само відсутністю, взагалі, потреби у здійсненні ремонту вказаної квартири яка перебувала у задовільному стані. Також вказує на те, що товарні чеки, договори та накладні, додані позивачем до позову, не доводять, серед іншого, те, що саме позивач витратив 177 465, 46 грн. та саме на ремонт квартири АДРЕСА_2. Також просили суд застосувати до вимог позивача наслідки спливу позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Згідно ч.1 ст.11, ч. 6 ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року у цивільній справі № 185/3568/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про усунення перешкод у користуванні власністю, позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, встановлено порядок користування квартирою №11 в будинку 41 по вул.К.Маркса в м.Павлограді Дніпропетровської області, виділивши ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 10,9 кв.м, кладову площею 1,6 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м.,а всього - 13, 3 кв.м. в квартирі АДРЕСА_3 відповідно до належної їй 1/4 частини квартири; виділивши ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 14,6 кв.м., житлову кімнату площею 19,9 кв.м., кладову площею 1,3 кв.м, кладову площею 1,3 кв.м., а сього - 37,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_3 відповідно до належної йому 3/4 частини квартири; в загальному користуванні співвласників залишено приміщення площею 9,2 кв.м, приміщення 2 площею 3,8 кв.м., приміщення 5 площею 4,0 кв.м, приміщення 8,9 площею 3,4 кв.м., приміщення 10 площею 7,5 кв.м., а всього 27,9 кв.м.

Судом було встановлений факт належності ОСОБА_2 1/4 частини трикімнатної квартири № 11 житлового будинку № 41 по ОСОБА_5 в м. Павлограді Дніпропетровській області на підставі свідоцтва про право на спадщину на обовязкову частку, виданого 09 грудня 2006 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою та зареєстрованою в реєстрі за № 2-4693. раво власності на дану частку зареєстровано в КП Павлоградське МБТІ 11 січня 2007 року, а також те, що власником іншої 3/4 частини даної квартири є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6.

Також судом встановлено наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 конфліктних стосунків, які спричинили виникнення спору з приводу користування квартирою № 11 житлового будинку № 41 по ОСОБА_5 в м. Павлограді Дніпропетровській області. Ці обставини в сукупності унеможливлюють спільне проживання сторін в одній квартирі. При цьому, даючи оцінку вимогам позивача з приводу зобовязання ОСОБА_1 не чинити останній перешкоди в користуванні та розпорядженні спірною квартирою, а також передати їй ключі від вхідних дверей, суд виходив із того, що позивачем або її представником не доведено факт та не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач чинив або чинить їй перешкоди в користуванні жилим приміщенням. (а.с. 103-104).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. (а.с.105-106).

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1,4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та власність зобов'язує.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

На підтвердження розміру витрат на утримання квартири, яка належить сторонам, у сумі 29103, 23 грн., за період із 01.01.2007 р. до моменту звернення позивача із позовом до суду позивач надав виписки з особових рахунків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.11-17). Проте, вказані виписки самі по собі не доводять того, що позивач, у визначений час (конкретне число відповідного місяця) сплачував комунальні послуги. При цьому позивачу суд докладно розяснював обовязок відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України подати усі наявні у нього докази до початку розгляду справи по суті. Відтак, документів, які могли б достовірно свідчити на підтвердження сплати позивачем комунальних послуг (квитанції банківських установ, тощо) ним суду не було надано, а тому у задоволенні позову щодо стягнення витрат на утримання квартири сторін у сумі 7 275, 80 слід відмовити.

Так само слід відмовити у стягненні із відповідача 44 366, 36 грн. грошових коштів, витрачених на ремонт квартири АДРЕСА_1. Із урахуванням приписів ч.1 ст. 358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, суд погоджується із доводами відповідача щодо недоведеності позивачем потреби у здійсненні ремонту квартири АДРЕСА_1, узгодження позивачем його обсягу та умов проведення із відповідачем. Позивачем не надано жодних доказів того, що він звертався до відповідача із відповідними пропозиціями, а відповідач йому безпідставною відмовив чи, щонайменше, ухилявся від обговорення. Вказане унеможливлює визначення, які саме витрати позивача на збереження спільного майна були необхідними, розумними та обґрунтованими.

При цьому, відмовляючи у позові, суд враховує, що за приписами ч.ч. 3, 5 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна, а поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Згідно ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При цьому суд критично сприймає доводи відповідача ОСОБА_2 у частині того, що комунальні послуги має сплачувати виключно позивач ОСОБА_1 Так, згідно п.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором чи законом. Згідно п. 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, власники квартир багатоквартирних будинків зобовязані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку.

Відповідно до ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відтак, відповідач разом із іншими співвласниками квартири АДРЕСА_1 зобов'язаний сплачувати витрати на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до розміру своєї частки.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регресу) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

На підставі викладеного, з огляду на встановлені судом обставини справи та підстави заявленого позову, суд не вважає доводи позивача обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а позовні вимоги такими, що можуть бути задоволені, тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі .

Керуючись ст. ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15, 59-60, 79, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 232, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій

Згідно з оригіналом. Суддя С.О. Бабій