Справа № 127/7897/15-ц Провадження № 22-ц/772/2045/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 41Доповідач Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Жданкіна В.В.,

суддів: Луценка В.В., Оніщука В.В.,

при секретарі: Агеєвій Г.В.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, позов мотивував тим, що відповідач ОСОБА_3 негативно ставився до особистості позивача, створює конфліктні ситуації, провокуючи суперечки. Безпідставно, в кінці 2014 року, відключив постачання електричного струму, у належному позивачу гаражі. Відповідач поширює проти позивача різні плітки, які ганьблять честь і гідність останнього, як серед загалу товариства, так і в судових органах, а саме, при розгляді цивільної справи № 127/21747/14-ц, що підтверджується відповідним запереченням відповідача. Просив позов задовольнити повністю.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано, поширені ОСОБА_3 в запереченні від 20 березня 2015 року у справі № 127/21747/14-ц, відомості про ОСОБА_2, такими, що порушують право на таємницю приватного життя ОСОБА_2, а саме: «На мою думку, ОСОБА_2 являється хворою людиною і йому необхідно пройти курс лікування». Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, прийшла до висновку, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа № 127/21747/14-ц за заявою ОСОБА_2, предметом розгляду якої було встановлення юридичного факту про те, що на даний час єдиним статутним документом ТВГ №2 являється статут, затверджений зборами уповноважених від 14 січня 2004 року з наступними змінами, зареєстрований державним реєстратором, зокрема з 23 травня 2011 року.

В ході розгляду цивільної справи №127/21747/14-ц, 25 березня 2015 року судом було прийнято до матеріалів цивільної справи заперечення ОСОБА_3 від 20 березня 2015 року, в яких останнім було зазначено, зокрема, відомості наступного змісту: «На мою думку, ОСОБА_2 являється хворою людиною і йому необхідно пройти курс лікування» (а.с.2).

Згідно з частини 1 статті 270 ЦК України, право на повагу до честі та гідності особи відноситься до особистих немайнових прав людини, гарантованих Конституцією України.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Згідно ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» встановлено, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Поняття оціночного судження визначено частино 2 зазначеної норми, у відповідності до якої оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 являється інвалідом 3 групи, що підтверджується посвідченням № 29390, виданого 01 листопада 2001 року Управлінням соціального захисту населення Ленінської районної ради м. Вінниці, безтермінове (а.с.11 зворотній бік).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обставина про стан здоров'я ОСОБА_2 є такою, що можливо перевірити, а тому інформація, яка зазначена ОСОБА_3 в заперечені по цивільній справі № 127/21747/14-ц про те, що ОСОБА_2, на його думку, хвора людина і йому необхідно пройти курс лікування, дійсно не може розцінюватись як оціночне судження, а тому зазначеними діями ОСОБА_3 порушив особисте немайнове право ОСОБА_2 на таємницю приватного життя.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що встановивши при вирішенні таких спорів факт поширення інформації про приватне життя позивача, що відповідає дійсності та не порочить його гідність, честь чи ділову репутацію, а також факт відсутності згоди позивача на поширення цієї інформації, суд повинен захистити його право на таємницю приватного життя та може зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду.

Частинами 2 та 3 статті 270 ЦК України встановлено, що цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Статтю 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного життя.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про інформацію», не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її стан здоров'я.

Частинами 1 та 3 статті 286 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні.

Фізична особа зобов'язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків або з інших джерел.

Як вбачається, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 була надана згода відповідачу ОСОБА_3 на поширення конфіденційної інформації відносно нього, а саме щодо стану його здоров'я, а тому відомості, що ОСОБА_2 хвора людина і йому необхідно пройти курс лікування є такими, що поширенні ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_2 та є порушенням особистого немайнового права останнього на таємницю приватного життя.

Відповідно до ч.1,3 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 грн., судом першої інстанції вірно враховано вимоги розумності і справедливості, тяжкість та тривалість моральних страждань ОСОБА_2

Відповідно до ст..308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції повно зясовано фактичні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам. Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_4

Судді: підписи ОСОБА_5

ОСОБА_6

З оригіналом вірно: ОСОБА_4