УхвалА

іменем україни

18 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, Управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - реєстраційна служба Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування запису та повернення земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 4 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Бердянської міської ради від 28 січня 2010 року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект землевідведення, на підставі якого ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0,0604 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення 7 квітня 2010 року ОСОБА_4 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку.

Згідно з договором дарування від 18 травня 2010 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 земельну ділянку, на яку останній отримав державний акт на право власності на земельну ділянку.

Прокурорською перевіркою встановлено, що указаним рішенням Бердянської міської ради затверджено проекти відведення та передано у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з порушенням вимог земельного та водного кодексів України, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Надана ОСОБА_4 земельна ділянка розташована на території оздоровчих установ та установ відпочинку на Бердянській косі в зоні двох кілометрів від урізу води, тобто в межах прибережної захисної смуги, що є підставою для скасування пунктів рішення міської ради про виділення земельної ділянки. Крім того, спірна земельна ділянка передана в приватну власність без затвердженої містобудівної документації м. Бердянська, зокрема, за відсутності детальних планів територій окремих районів міста та території Бердянської коси. Проект відведення земельної ділянки не передавався відповідному органу земельних ресурсів для проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати п.п. 5, 5.39 рішення сесії Бердянської міської ради від 28 січня 2010 року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0604 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, визнати недійсним виданий на ім'я ОСОБА_5 державний акт на право власності на спірну земельну ділянку та зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі на земельну ділянку, витребувати у ОСОБА_5 та повернути земельну ділянку площею 0,0604 га, ринковою вартістю 51 472 грн 88 коп. територіальній громаді м. Бердянська Запорізької області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 серпня 2014 року позов Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави задоволено частково. Визнано недійсним п.п. 5, 5.39 рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 28 січня 2010 року № 38 «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким у приватну власність ОСОБА_4 передана земельна ділянка площею 0,0604 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, вартістю 51 472 грн 88 коп., виданий 25 серпня 2010 року Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_5 Зобов'язано Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі на указану земельну ділянку. Витребувано у ОСОБА_5 та повернуто спірну земельну ділянку за належністю територіальній громаді м. Бердянська Запорізької області. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 4 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Управління Дежземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати державну реєстрацію акта про право власності на земельну ділянку скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Суди, частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_4 з порушенням вимог чинного законодавства, без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, внаслідок чого ухвалені правовстановлюючі документи підлягають скасуванню, а земельна ділянка поверненню, оскільки отримана відповідачем без належних правових підстав.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України від 17 червня 2004 року «Про державну експертизу землевпорядної документації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення підлягають обов'язковій державній експертизі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-11цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Також судами вірно застосовано положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України ( в редакції станом на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) в якому зазначено, що позовна давність не поширюється на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, яким виключено п. 4 з ч. 1 ст. 268 ЦК України, та згідно з п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень даного закону, відповідно до якого протягом трьох років дня набрання ним чинності (тобто до 15 січня 2015 року) особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

З огляду на указане передбачено, що при наданні в користування земельних ділянок навколо водних об'єктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, з урахуванням конкретної ситуації.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-155цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Також суди дійшли правильного висновку про те, що у разі визнання незаконним рішення, згідно з яким набуто право власності на спірну земельну ділянку, посилання на норми ст. 140 ЗК України не може бути визнано правильним оскільки ст. 140 ЗК України містить вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку у разі, коли право власності набуто в установленому законом порядку.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 серпня 2014 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 4 листопада 2014 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

Б.І. Гулько

В.А.Черненко