Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.

Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Харківська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», садівниче товариство «Тракторобудівник», про поновлення порушеного права користування земельної ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2014 року,

встановила:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що вона з жовтня 1998 року є членом садівничого товариства «Тракторобудівник» (далі - СТ «Тракторобудівник») та їй у користування надано земельну ділянку АДРЕСА_1 відступити від встановлених меж земельних ділянок для влаштування проходів між земельними ділянками всіх землекористувачів позивач надала частину переданої їй у користування земельної ділянки в загальне користування.

Вважала, що внаслідок вказаних дій розмір переданої їй у користування земельної ділянки зменшився з 0,06 га до 0,051 га.

Рішенням Харківської міської ради від 30 квітня 2003 року № 112/03 передано у власність позивачу земельну ділянку АДРЕСА_1, та 08 грудня 2003 року остання отримала державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на землю.

Рішенням Харківської міської ради від 04 липня 2007 року № 143/07 передану ОСОБА_4 у власність земельну ділянку АДРЕСА_2, та на його підставі 22 травня 2008 року видано державний акт серії НОМЕР_2 на землю.

Рішення Харківської міської ради від 03 жовтня 2007 року № 200/07 ОСОБА_6 приватизувала передану їй в користування земельну ділянку та отримала державний акт серії НОМЕР_3 від 23 липня 2008 року на земельну ділянку АДРЕСА_3.

На підставі рішення Харківської міської ради від 10 вересня 2008 року № 238/08 ОСОБА_5 приватизувала передану їй у користування земельну ділянку та отримала державний акт серії НОМЕР_4 від 03 квітня 2009 року на земельну ділянку АДРЕСА_4.

Позивач вважала, що частина переданої їй у користування земельної ділянки площею 0,009 га увійшла до земельних ділянок приватизованих суміжними землекористувачами ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Враховуючи викладене, позивач просила:

- поновити їй право користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом відновлення меж відповідно до варіанта № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 04 березня 2014 року № 014, проведеної товариством з обмеженою відповідальністю «Міський центр експертиз»;

- визнати незаконним та скасувати рішення Харківської міської ради від 30 квітня 2003 року № 112/03 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,051 га;

- скасувати рішення Харківської міської ради від 04 липня 2007 року № 143/07 в частині приватизації земельної ділянки площею 0,0642 га ОСОБА_4;

- скасувати рішення Харківської міської ради від 03 жовтня 2007 року № 200/07 в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0597 га;

- скасувати рішення Харківської міської ради від 10 вересня 2008 року № 238/08 в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0624 га;

- скасувати державні акти на право власності на землю серії НОМЕР_5 від 08 грудня 2003 року, серії НОМЕР_2 від 22 травня 2008 року, серії НОМЕР_4 від 03 квітня 2009 року, серії НОМЕР_3 від 23 липня 2008 року, видані на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно;

- зобов'язати ОСОБА_6 знести будівлю туалету та паркан, розташовані на межі між земельними ділянками та на земельній ділянці АДРЕСА_1;

- зобов'язати ОСОБА_4 знести паркан, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 липня 2014 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення Харківської міської ради від 30 квітня 2003 року № 112/03 у частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки АДРЕСА_1.

Скасовано державний акт серії НОМЕР_5 на право власності на землю, реєстраційний № 8274 від 08 грудня 2003 року, виданий Харківською міською радою на земельну ділянку АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3

Скасовано рішення Харківської міської ради від 04 липня 2007 року № 143/07 у частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки АДРЕСА_2.

Скасовано державний акт на право власності на землю, реєстраційний № 36 від 22 травня 2008 року, виданий Харківською міською радою на земельну ділянку АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_4

Скасовано Харківської міської ради від 10 вересня 2008 року № 238/08 у частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки АДРЕСА_4.

Державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на землю, реєстраційний № 91 від 03 квітня 2009 року, виданий Харківською міською радою на земельну ділянку АДРЕСА_4 на ім'я ОСОБА_5

Скасовано рішення Харківської міської ради від 03 жовтня 2007 року № 200/07 у частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки АДРЕСА_5.

Скасовано державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на землю, реєстраційний № 75 від 23 липня 2008 року, виданий Харківською міською радою на земельну ділянку АДРЕСА_5 на ім'я ОСОБА_6

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 липня 2014 року змінено. В позові ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що площа та розміри земельних ділянок АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, АДРЕСА_7, № 21 лінії 4 зазначені в державних актах на право власності на землю не відповідають площі та розмірам, зазначеним в типовому договорі експлікації СТ «Тракторобудівник» та фактичним розмірам земельних ділянок, тому позов в частині вимог про скасування рішень Харківської міської ради та державних актів на право власності на земельні ділянки підлягає задоволенню.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що позивач погодилась з площею та розмірами переданої їй у власність земельної ділянки та на підставі оскаржуваного рішення ради отримала відповідний державний акт. Відповідачі користуються переданими їм у власність земельними ділянками відповідно до розмірів, встановлених в державних актах.

Судами встановлено, що з жовтня 1998 року ОСОБА_3 є членом СТ «Тракторобудівник» та їй у користування надано земельну ділянку АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5 Уставу СТ «Тракторобудівник» земельна ділянка, відведена під колективний сад, використовується з поділом його на ділянки площею 600 кв. м без будівництва огорож між ними, з виділенням їх кожному члену товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (п. а ч. 3 ст. ст. 116 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено ст. 118 ЗК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (ч. 2 ст. 118 ЗК України).

Згідно з п. в ч. 1 ст. 81 ЗК України (в редакції чинній на момент приватизації позивачем земельної ділянки) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

На підставі рішення Харківської міської ради від 30 квітня 2003 року № 112/03 ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку АДРЕСА_1, та 08 грудня 2003 року отримала державний акт серії НОМЕР_5 на право власності на землю.

На підставі рішення Харківської міської ради від 04 липня 2007 року № 143/07 ОСОБА_4 приватизував передану йому в користування земельну ділянку та отримав державний акт серії НОМЕР_2 від 22 травня 2008 року на земельну ділянку АДРЕСА_2.

На підставі рішення Харківської міської ради від 03 жовтня 2007 року № 200/07 ОСОБА_6 приватизувала передану їй в користування земельну ділянку та отримала державний акт серії НОМЕР_3 від 23 липня 2008 року на земельну ділянку АДРЕСА_3.

На підставі рішення Харківської міської ради від 10 вересня 2008 року № 238/08 ОСОБА_5 приватизувала передану їй в користування земельну ділянку та отримала державний акт серії НОМЕР_4 від 03 квітня 2009 року на земельну ділянку АДРЕСА_4.

Відповідно до плану та узгодження зовнішніх меж до інвентаризації земельної ділянки АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 130), який підписала ОСОБА_3, площа земельної ділянки складає 0,051 га.

Згідно державного акта серії НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, переданої у власність ОСОБА_3, земельна ділянка межує від т. А до т. Б із земельною ділянкою АДРЕСА_3, від т. Б до т. В із земельною ділянкою АДРЕСА_7, від т. В. до т. Г із земельною ділянкою АДРЕСА_6 та від т. Г до т. А із земельною ділянкою колишнього кооперативу.

Відповідно до акта погодження меж земельної ділянки від 01 червня 2006 року (т. 1 а. с. 148) та згідно з актом серії НОМЕР_2 від 22 травня 2008 року на земельну ділянку АДРЕСА_7, переданої у власність ОСОБА_4, земельна ділянка має загальну площу 0,0642 га та межує з наступними ділянками: від т. А до т. Б із земельною ділянкою АДРЕСА_3, від т. Б до т. В із земельною ділянкою АДРЕСА_8, від т. В. до т. Г із земельною ділянкою колишнього кооперативу та від т. Г до т. А із земельною ділянкою АДРЕСА_7.

Таким чином вбачається, що земельні ділянки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_7 не мають спільних меж.

Згідно з актом погодження меж земельної ділянки на АДРЕСА_3, переданої у власність ОСОБА_6, від 19 березня 2006 року, (т. 1 а. с. 176) суміжний землекористувач земельної ділянки АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 підписала акт, чим погодилась з межами земельної ділянки.

Відповідно до акта погодження меж земельної ділянки на АДРЕСА_7, переданої у власність ОСОБА_5, від 15 січня 2006 року (т. 1 а. с. 201) суміжний землекористувач земельної ділянки АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 відмовилась від підпису.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у 2003 році замовила Технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку, яка перебувала у її користуванні. Відповідно до Технічної документації з землеустрою на земельну ділянку площа земельної ділянки АДРЕСА_1, якою користується позивач, складає 510,39 кв. м. Площа земельної ділянки та довжина її сторін були узгоджені з сусідніми землекористувачами та були посвідчені підписом ОСОБА_3 в Плані та узгодженні зовнішніх меж до інвентаризації земельної ділянки № 5-23 (т. 1, а. с.127-131).

Частиною 2 ст. 152 ЗК України, передбачено що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

За таких обставин апеляційний дійшов вірного висновку про те, що позивач отримала державний акт на підставі рішення міської ради, яке не оскаржувала, та погодилась з площею і розміром переданої їй у власність земельної ділянки. Суміжні землекористувачі користуються переданими їм у власність земельними ділянками відповідно до розмірів, визначених в державних актах, та не порушують права позивача в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду.

Проте рішення апеляційного суду не може бути залишено без змін та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення; постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Апеляційний суд у порушення вимог ч. 1 ст. 307 ЦПК України, змінюючи рішення суду першої інстанції, фактично ухвалив нове рішення, чим порушив норми процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_03_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом допущені порушення норм процесуального права під час розгляду справи, рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук