Справа № 223/275/15-ц
Провадження № 2/223/139/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого-судді Жамбровського С.І., при секретарі Соколовій Л.М., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» та Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» про стягнення заробітної плати, компенсації заборгованості за час затримки виплати суми за невикористану відпустку, компенсацію заборгованості за роботу у вугільній промисловості, середнього заробітку за час затримки нарахованих виплат та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Вугледарський міський суд Донецької області з позовом про стягнення заробітної плати, компенсації заборгованості за час затримки виплати суми за невикористану відпустку, компенсацію заборгованості за роботу у вугільній промисловості, середнього заробітку за час затримки нарахованих виплат та відшкодування моральної шкоди до відповідача 1 ВП «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» ДП «ДВЕК» та відповідача 2 ДП «ДВЕК».

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він працював на Шахті «Південно донбаська № 3 імені ОСОБА_4» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» на посаді гірничого майстра з 16 жовтня 1989 року по 31 жовтня 2014 року. Звільнився з роботи на підставі ст.38 КЗпП України, наказ про звільнення №1094-к від 31 жовтня 2014 року. На день його звільнення відповідачем нарахована але не виплачена йому, заробітна плата за період часу з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року, у сумі 8576 гр. 47 копійок. Також при звільненні позивачу не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 152 дня, що становить 41827 гривні 36 копійок, та не виплачено компенсацію за роботу в вугільній промисловості в сумі 25080 гривень 30 копійок, загальна сума боргу становить 75469 гривень 13 копійок. З урахуванням відрахувань податків повинен був отримати 65925 гривень 44 копійок. Відмову виплатити йому усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. З 04 листопада 2014 року позивач працює на другій посаді. Позивач просить суд стягнути з Шахти «Південнодонбасська № 3 імені ОСОБА_4» Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія, на його користь грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за серпень 2014 р. за виключенням обовязкових утримань у сумі 30925,47 грн. Стягнути з Шахти «Південнодонбасська № 3 імені ОСОБА_4» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату, за виключенням обов'язкових утримань у сумі 78495,91 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Позивач під час судового засідання позовні вимоги змінив, просив суд задовольнити його вимоги та стягнути вказані ним платежі відповідно до розрахунків наданих відповідачем та моральну шкоду 50000 грн.

Представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити у відповідності з останніми розрахунками відповідача та стягнути моральну шкоду 50000 грн.

Представник відповідача 1, він же представник відповідача 2, в судовому засіданні частково не погодився з позовними вимогами, вважає, що відповідачем частково виплачена сума вимоги позивача.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона працює в ВП «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» ДП «ДВЕК» на посаді начальника розрахункового відділу, підготувала розрахунок сум нарахування заробітної плати та середнього заробітку за час затримки позивачу станом на 30 квітня 2015 року, цей розрахунок вважає достовірним. Свідок також підтвердив, що позивачу виплачена сума частково, яка ним вимагається. Заборгованість у відповідача 1 перед позивачем виникла з підстав відсутності коштів у підприємства.

Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача 1 з 16 жовтня 1989 року по 31 жовтня 2014 року та мав середню заробітну плату за 2 останні місяці 8360,10 грн., а звільнений він з займаної посади на підприємстві 31 жовтня 2014 року на підставі заяви про звільнення за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію, з виплатою допомоги за стаж роботи в вугільній промисловості в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, за жовтень позивачу було нараховано до виплати 75469,13 грн., яка належала виплаті при звільненні (а. с. 7 9).

Відповідач 1 станом на 8 січня 2015 року мав заборгованість по виплаті заробітної плати (а. с. 10).

Відповідно до платіжного доручення №27 від 14 квітня 2015 року відповідач 1 перерахував кошти в сумі 35000 грн., із нарахованої заробітної плати та платежів при звільненні (а. с. 26).

Розрахунок заборгованості відповідача 1 перед позивачем по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та компенсацію за роботу у вугільній промисловості всього становить 117414,24 грн., із цією сумою погодився як позивач, так і представник відповідача (а. с. 51 53).

Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні по справі докази, їх належність та допустимість, вважає що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:

Згідно ч. ч. 4 та 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною першою ст. 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Частиною шостою ст. 24 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається із пояснень сторін спору про розмір нарахованих сум не було і не має крім розміру моральної шкоди та компенсації.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

За ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 34 КЗпП України своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Судом перевірено правильність розрахунків нарахованої заробітної плати, компенсації за несвоєчасну її виплату, компенсацію в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат відповідно до колективного договору підприємства та п.12.15 галузевої угоди, а також середню заробітну плату за час затриманої виплати повного розрахунку при звільнені 231 день, і обґрунтовано підлягають виплаті залишків заробітної плати 30925,47 грн. з компенсацією 11590,55 грн., а всього 45224,78 грн., середня заробітна плата за час затримки 72189,46 грн., а всього 117414,24 грн.

Вказані суми визнані сторонами і не оспорювалися, вихідна допомога при звільнені 22196,07 грн., частина заробітної плати 7206,33 грн. та 5597,60 грн. за невикористану відпустку були виплачені 14 квітня 2015 року, платіжне доручення №27 на загальну суму 35000 грн., а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. ч. 3 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог, позивач не обґрунтував належним чином моральну шкоду в сумі 50000 грн., в той же час, він вказав в поясненнях в судовому засіданні, що моральна шкода від несвоєчасної виплати значної суми грошей потягла для нього негативні наслідки, які викликані необхідністю брати гроші в борг для погашення кредитів, тобто призвело до моральних страждань і переживань та необхідності додаткових зусиль для організації свого життя і додаткових матеріальних витрат, у вигляді відсотків за взяті в борг гроші, а також призвело до погіршення його здоровя, і він має листок непрацездатності, що підтверджує ці обставини. В той же час будь-який медичний висновок про погіршення здоровя в звязку з невиплаченої йому нарахованої суми не надав, навіть листок непрацездатності не представив. Суд визнає, що порушення його законних та конституційних прав призвели до моральних страждань і змусили до додаткових зусиль для організації свого життя, і тому приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди і стягнення з відповідачів 2000 грн., що буде еквівалентно завдавним моральним стражданням.

Суд, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішуючи справу згідно із законом, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи вже виплачену частково заборговану заробітну плату та інші обовязкові виплати позивачу при звільненні, та моральної шкоди в сумі 2000 грн.

Судові витрати відповідно до ЦПК слід покласти на відповідачів.

На підставі викладеного ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст. ст. 34, 47, 83, 94, 95, 97, 115 117, 2371 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», керуючись ст. ст. 208 209, 212 215, 217 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія, Державного підприємства "Донецька вугільна енергетична компанія" про стягнення заробітної плати, компенсації заборгованості за час затримки виплати, суми за невикористану відпустку, компенсацію заборгованості за роботу у вугільній промисловості, середнього заробітку за час затримки нарахованих виплат та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , та Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, суму невиплаченої заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за жовтень 2014 року в розмірі 45224 (сорок пять тисяч двісті двадцять чотири) гривні 78 копійок.

Стягнути з Відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , та Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, середню заробітну плату за період затримки заробітної плати 231 календарний день в розмірі 72189 (сімдесят дві тисячі сто вісімдесят девять) гривень 46 копійок.

Стягнути з Відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», адресою: 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , та Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку відшкодування моральної шкоди 2000 (двох тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», адресою: 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , та Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», , на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Стягнути з Відокремленого підрозділу «Шахта «Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», адресою: 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , та Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», , на користь держави судовий збір в розмірі 1174 (тисяча сто сімдесят чотири) гривні 14 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційної інстанції через Вугледарський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вугледарського міського суду

Донецької області ОСОБА_6