Справа № 346/1238/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2091/2015
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_2 її представника

ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третя особа ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львіська залізниця», третя особа начальник відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Коломия» державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» ОСОБА_5 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з указаним позовом і зазначала, що з 2010 року перебувала у трудових відносинах з Державним територіально-галузевим об'єднанням «Львіська залізниця», а з 03 квітня 2014 року була переведена на посаду квиткового касира 2-ї категорії в «Моторвагонне депо Коломия» на підставі наказу №119/ОС. Наказом №11/ОС від 05 лютого 2015 року начальника відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Коломия» Державного територіально-галузевого Об'єднання» Львівська залізниця ОСОБА_5 її звільнено з роботи з 08.02.2015 року на підставі п. 2 ст.36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строкового трудового договору. Своє звільнення з роботи позивачка вважала незаконним, посилаючись на те, що при прийнятті її на роботу на посаду квиткового касира 2-ї категорії не було обумовлено про строковий трудовий договір, а підстав для дострокового розірвання договору не було. Просила скасувати наказ №11/ОС від 05.02.2015 року про припинення з нею трудового договору, що виданий начальником депо ОСОБА_5, поновити її на роботі у відокремленому підрозділі «Мотовагонного депо Коломия» Державного територіально-галузевого об'єднання» Львівська залізниця» на посаді квиткового касира другої категорії, стягнути з «Мотовагонного депо Коломия» Державного територіально-галузевого об'єднання» Львівська залізниця» на її кориться середню заробітню плату за час вимушеного прогулу з 08 лютого 2015 року по день поновлення на роботі та 20000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 серпня 2015 року відмовлено в задовленні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову, вказуючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що наказ про переведення від 03.04.2014 року №119/ОС вона не підписувала, а він фактично є підтвердженням початку та закінчення трудового договору. Крім цього, вказувала, що наказ про переведення її на посаду квиткового касира 2-ї категорії на час відсутності основного працівника є підроблений, оскільки такий наказ був іншого змісту - про переведення на посаду квиткового касира 2-ї категорії на час відсутності основного працівника з 26.02.2014 року по кінець 2016 року.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_4 і третя особа ОСОБА_5 заперечили доводи апеляційної скарги, вважають оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позому, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка за згодою була переведена на посаду касира квиткого 2-ї категорії по строковому трудовому договору на заміщення основного працівника ОСОБА_6 і була звільнена з роботи відповідно п. 2 ст. 36 КЗпП України з дотриманням трудового законодавства, оскільки після відпустки по догляду за дитиною приступила до роботи на посаду касира квиткого 2-ї категорії основний працівник.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно ч.1ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ст. 23 цього Кодексу трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 вересня 2010 року ОСОБА_2 за безстроковим трудовим договором була прийнята на роботу мийницею-прибиральницею рухомого складу по другому розряду Державного територіально-галузевого об'єднання «Львіська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Коломия», що підтверджується записами у трудовій книжці позивачки (а.с.6).

Судом установлено, що на підставі наказу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» » в особі відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Коломия» №119/ОС від 03 квітня 2014 року, за згодою ОСОБА_2 її було переведено на посаду квиткового касира 2-ї категорії в «Моторвагонне депо Коломия» Державного територіально-галузевого Об'єднання» Львівська залізниця» на час відсутності основного працівника на вказаній посад, який перебував у відпустці по догляду за дитиною. Даний факт підтверджується копією заяви позивачки про переведення на посаду квиткового касира 2-ї категорії на час відсутності основного працівника у зв'язку з відпусткою до догляду за дитино від 24.02.2014 року та копією наказу №119/ОС від 03.04.2014 року про заміщення тимчасово відсутнього працівника до 08.02.2015 року (а.с.46,47).

Також встановлено, що після закінчення відпустки по догляду за дитиною, наказом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львіська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Коломия» №52 від 05.02.2015 року основного працівника, яка працює на посаді квиткового касира 2-ї категорії відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Коломия» ОСОБА_6 допущено до роботи з 09.02.2015 року, що підтверджується копією наказу про допущення до роботи (а.с.48) та заявою ОСОБА_6 про допущення до роботи від 21.01.2015 року (а.с.49).

Наказом адміністрації відповідача від 05 лютого 2015 року № 11/ОС позивачку було звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку за трудовим договором (а.с.7).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку відмовивши ОСОБА_2 у задоволенні позову, так як пункт 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв'язку з закінченням його строку.

Крім того, припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору позивачка уже виявила, коли писала заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час вона виразила і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Суд відхиляє доводи апелянта про те, що за згодою вона була переведена на посаду квиткового касира 2-ї категорії на час відсутності ОСОБА_7 як основного працівника з 26.02.2014 року по кінець 2016 року, оскільки зазначену посаду ОСОБА_7 займала тимчасово - на час відсутності ОСОБА_6 Також у своїй заяві про переведення на роботу за строковим трудовим договором позивачка не вказувала прізвищ осіб, яких погодилась тимчасово заміняти на роботі та на який період.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: І.О.Максюта

Р.Й.Матківський