АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/2238/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2244/15Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В. Доповідач ап. інст. Буленко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Буленка О.О.

суддів: Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 травня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім′єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна ,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що у період шлюбу з відповідачем у справі з 1996 до 1998 року на виділеній на ім'я ОСОБА_2 земельній ділянці вони спільно з ним побудували господарчу будівлю, яку обладнали під житло та в якій мешкали з 1998 року. На цій земельній ділянці до 2000 року вони спільно звели фундамент житлового будинку. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2001 року їх шлюб розірвано. Проте з липня 2003 року вони знову стали жити однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Навесні 2004 року вони разом на раніше зведеному фундаменті почали будувати житловий будинок і в 2007 році перейшли в нього жити, будівництво будинку на той час фактично було завершено.

Також, остання зазначила, що однією сім'єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу вони весь цей час проживали в спірному будинку до жовтня 2011 року. З урахуванням викладеного, уточнивши вимоги, просить суд встановити факт проживання однією сімє'ю з відповідачем, визнати об'єктом спільної власності спірний житловий будинок, поділивши його згідно з висновком експерта, визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1250 м.кв., а також стягнути судові витрати у справі

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім′єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна - задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по жовтень 2011 року.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Поділено житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 13/25 часток житлового будинку та господарських будівель розташованих по вулиці АДРЕСА_1 (як другому співвласнику відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 120-13 від 15.01.2014 р.), в натурі - в основній частині будинку літ. «А -1» приміщення: коридор 1-5 площею 10,3 кв.м., житлову кімнату 1-6 площею 23,6 кв.м., кладову 1-11 площею 3,1 кв.м.(площа по внутрішнім обмірам складає 37,0 м2), в підвалі літ. «а-п»: кладову 1-2 площею 8,6 кв.м., гараж 1-3 площею 27,5 кв.м.(площа по внутрішнім обмірам підвалу літ. «а-п» складає 36,1 кв.м.; в мансарді літ. «а-м»: сходи коридору 1-12 площею 4,4 кв.м., кладову 1-13 площею 1,9 кв.м., кімнату 1-14 площею 15,2 кв.м., кімнату 1-15 площею 14,9 кв.м, кладову 1-16 площею 3,2 кв.м ( площа по внутрішнім обмірам мансарди літ «а-м» складає 39,6 кв.м.); навіс літ. «а-н», ганок літ. «а-2»; по іншим будівлям: частину господарського блоку літ. «Б» площею 58,04 кв.м., добудову літ «б-2», 1/2 частину колодязя літ. К, 1/2 частину вимощення І, частину огорожі №1 площею 30,84 кв.м, всього будівель і споруд на суму 93 628 грн., що більше на 3549 грн. , та на плані розподілу зафарбовано в синій колір.

Виділено ОСОБА_2 12/25 часток домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 в натурі: в основній частині житлового будинку літ. "А-1", приміщення: передпокій 1-10 площею 11,0 кв.м, житлову кімнату 1-7 площею 11,9 кв.м( площа по внутрішнім обмірам складає 22,9 кв.м); в добудові літ. "а" приміщення: ванни 1-8 площею 3,6 кв.м, кухню 1-9 площею 11,6 кв.м. (площа по внутрішнім обмірам добудови складає 15,2 кв.м); в підвалі літ. "а - п": приміщення 1-1 площею 17,2 кв.м, приміщення 1-4 площею 12,7 кв.м ( площа по внутрішнім обмірам підвалу літ. «а-п» складає 29,9 кв.м; навіс літ. "а - н1", ганок літ. "а- г1"; по іншим будівлям: частину господарського блоку літ. "Б" площею 60,16 м2, навіс літ. "б-н", навіс літ. "б-н1", сарай літ. "В", сарай літ. "Д", вбиральню літ. "Т", 1/2 частину колодязя літ. "К", 1/2 частину вимощення І, частину огорожі №1 площею 30,84 кв.м., а всього будівель і споруд на суму 86530 грн., що менше на 3549 грн., та на плані розподілу зафарбовано в червоний колір.

Зобов'язано ОСОБА_3, виконати переобладнання:

-закласти дверні отвори із коридору 1-5 площею 10,0 кв.м в передпокій 1-10 площею 11,0 кв.м та в кімнату 1-7 площею 11,9 кв.м;

-коридор 1-5 площею 10,3 кв.м використовувати як кухню;

-обладнати квартиру №2 водопостачанням та каналізацією.

Зобов'язано ОСОБА_2, виконати переобладнання:

-закласти дверний отвір із приміщення 1-1 площею 17,2 кв.м. в гараж 1-3 площею 27,5 кв.м;

-улаштувати отвір із передпокою 1-10 площею 11,0 кв.м в кімнату 1-7 площею 11,9 кв.м та об'єднані приміщення використовувати як житлову кімнату.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3обладнати квартири №1 та №2 самостійними мережами електропостачання та опалення.

Зобов'язано ОСОБА_3 обладнати квартиру №2 водопостачанням та каналізацією.

Підземні інженерні мережі залишити в спільному користуванні сторін.

Всі переобладнання необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-96 «Організація будівельного виробництва» і «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт».

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 1250 кв.м (на плані розподілу варіант № 1, зафарбовано в синій колір), що надана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1, встановивши межу розподілу земельної ділянки по умовним точкам згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 120-13 від 15.01.2014 року, а саме: лінія розподілу земельної ділянки починається від межі з АДРЕСА_1, що ділиться на відрізки 34,36 м., та 11,64 м. під прямим кутом по відношенню до АДРЕСА_1 відрізок довжиною 20,63 м. прямує до точки №2, яка є поворотною точкою під кутом 90 градусів; довжина лінії розподілу між точками №2 та точкою №3 складає 7,05 м. ( точка №3 розміщена на фасаді житлового будинку); потім лінія розподілу проходить по внутрішнім перегородкам житлового будинку першого поверху; точка №4 розміщена на фасаді житлового будинку з іншого боку; відстань між точкою №4 та точкою №5 складає 1,0 м.( точка №5 є поворотною точкою під кутом 90 градусів); відстань між точкою №5 та точкою №6 ( лінія якої прямує вздовж будинку) складає 9,85 м. (точка №6 є поворотною точкою під кутом 90 градусів); відстань між точкою №6 та №7 складає 7,0 м.; відстань між точкою №7 та №8 складає 5,86 м.; потім лінія розподілу ділить колодязь літери «К» на дві рівні частини; відстань між точкою № 9 та № 10 складає 14,24 м. ( точка № 10 є поворотною точкою під кутом 90 градусів); відстань між точкою № 10 та № 11 складає 2,48 м. ( точка № 11 розміщена під навісом літ. «б-н» та є початком розподілу господарського блоку); відстань між точкою № 12 та № 13 складає 9,24 м.; точка № 13 є кінцевою точкою ліній, які ділять земельну ділянку на дві рівні частини та розміщена на межі земельної ділянки Мотосервіса і ділить дану межу на відрізки 14,61 м. і 31,39 м.

Виділено ОСОБА_2, земельну ділянку площею 1250 кв.м. (на плані розділу варіант № 1, зафарбовано в червоний колір).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3549 ( три тисячі п'ятсот сорок дев'ять) грн., що складає різницю часток при розподілі домоволодіння (93626 грн. - 86530 грн.).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1051,10 грн. у відшкодування понесених нею судових витрат по сплаті судового збору ( т.1 а.с.31, т. 2 а.с. 216) та 1000 грн. (т. 2 а.с. 216), сплачених за проведення експертизи, а всього 2051, 10 грн. (дві тисячі п'ятдесят одна грн. 10 коп.)

З вказаним рішенням не погодився відповідач та подав на нього апеляційну скаргу, вказуючи на порушення місцевим судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що судом не було враховано, що, позивачкою не доведеного факт спільного проживання однією сімє'ю без реєстрації шлюбу у період 01.01.2004 року по жовтень 2011 року.Також, вказував, що спірний будинок є об'єктом самочинного будівництва, а тому не може бути розподілений. Крім цього, посилався, що спірна земельна ділянка є його особистою власністю, а тому до розподілу також не підлягає.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував обґрунтованість позовних вимог щодо встановлення факту проживання сторонами в період з 01.01.2004 року по жовтень 2011 року однією сімє'ю, а тому майно набуте ними під час спільного проживання / незавершене будівництво та земельна ділянка, на якій воно розташовано/ належить сторонам на праві спільної сумісної власності. При поділу будинку, який згідно висновку експерта є незавершеним будівництвом, суд першої інстанції, врахував ступінь готовності домоволодіння, та дійшов висновку про можливість визначити окремі його частини, що підлягають виділу.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 16 лютого 1991 року до 06 березня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до державного акта на право власності на землю від 28 грудня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 86, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Озерянської сільської ради від 24 грудня 1999 року, ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,85 га у с. Озера.

Під час шлюбу в 1998 році подружжям по АДРЕСА_1 побудовано господарську будівлю, яка обладнана під житло, в якому вони проживали разом, крім того, закладено фундамент для житлового будинку. Крім того, за час шлюбу сторони побудували господарчі будівлі: сарай (літ. В згідно технічного паспорту КП «Кременчуцьке МБТІ»), сарай (літ. Д), вбиральню (літ. Т), колодязь (літ. К), а також звели фундамент під житловий будинок, що в свою чергу не заперечувалося відповідачем у справі.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Тобто, вказаний фундамент будинку та господарські будівлі належали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, із липня 2003 року до жовтня 2011 року сторони стали спільно проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу і в цей період з весни 2004 року на зведеному раніше фундаменті почали будівництво житлового будинку, який завершили будівництвом у 2007 році, однак не ввели його в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету Озерянської сільської ради Кобеляцького району від 25 лютого 2008 року № 22 ОСОБА_2 продовжено дозвіл на будівництво будинку по АДРЕСА_1 та оформлення на нього права власності.

Крім того, суд встановив, що будівництво будинку здійснювалося протягом 2004 року, що підтверджується документами про придбання будівельних матеріалів році та документами про проведення газифікації будинку .

Також вказані обставини були підтвердженні поясненнями свідків ОСОБА_4 - донькою відповідача, сільською головою ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які зазначали, що сторони проживали однією сімє'ю без реєстрації шлюбу.

Крім того згідно пояснень свідка ОСОБА_6 наданих суду першої інстанції, вбачається, що саме ОСОБА_3 займалась газифікацією спірного будинковолодіння, що підтверджується оригіналами документів списків членів кооперативу « Факел», який займався газифікацією села Озера та оригінали касової книги,, які були оглянуті в судовому засіданні та з яких вбачається, що саме ОСОБА_3 вносила внески по оплаті газифікації

Встановивши зазначені вище обставини, місцевий суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, під час якого сторони разом, спільною працею збудували спірне булинковолодіння.

Відповідно до ст. 74 СК України (набрала чинності 01.01.2004 р.), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне домоволодіння належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності.

В свою чергу, станом на час розгляду справи в суді спірний будинок побудовано, проте в експлуатацію не здано.

Так, відповідно до висновку судової будівельної експертизи рівень готовності житлового будинку складає 100 %, за винятком мансарди, рівень готовності якої складає 98,4 %, рівень готовності господарських споруд становить 100 %. У такому випадку можливо, враховуючи ступінь готовності будівель та споруд спірного будинку, визначити окремі частини, що підлягають виділу, та можливо завершити будівництво будинку. Спірний будинок та земельну ділянку можливо розподілити на дві частини за одним варіантом, виконавши необхідні переобладнання. Такий варіант погоджено з відповідними службами та є відповідний дозвіл виконавчого комітету місцевої ради, передбачений ст. 152 ЖК Української РСР.

Крім того, враховуючи, положення статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Вказана правова позиція наведена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-37 цс 13.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про поділ житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з виділенням сторонам у справі конкретних часток будинку.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У силу статті 16 Закону України «Про власність» та частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном).

Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України.

За змістом частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.

Таким чином громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю.

Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в постанові від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав,що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін щодо спірної земельної ділянки виникли в 1999 році, тому регулюються нормами КпШС України, які не передбачали віднесення земельної ділянки, набутої внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя шляхом приватизації, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя.

Земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, віднесена до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя згідно із Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», що набув чинності 8 лютого 2011 року.

Закон України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин.

Саме таку правову позицію висловила колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалах від 12 березня 2008 року та від 2 березня 2011 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та поділу не підлягає, а тому рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню.

В свою чергу, колегія суддів, вважає за необхідне вказати, що ОСОБА_3 не позбавлена права звернутися до суду з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка їй необхідна для обслуговування належного їй частини домоволодіння.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягають частковому задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 травня 2015 року в частині визнання права власності за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 - скасувати, та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: О.О.Буленко

Судді: С.М.Бондаревська Л.М.Омельченко