10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Перегінської селищної ради про визнання недійсним рішення Перегінської селищної ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на будинковолодіння,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року,
та за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, Перегінської селищної ради про визнання недійсним рішення Перегінської селищної ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на будинковолодіння.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6, яка за життя склала заповіт, за яким заповіла йому все своє майно і після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно - будинковолодіня в смт. Перегінське по
Прийнявши спадщину, 17 жовтня 1996 року він звернувся в Другу Рожнятівську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, свідоцтва про право на спадщину він не отримав, оскільки, виїхав на роботу в Російську Федерацію.
В липні 2013 року він повернувся у смт. Перегінське і виявив, що в належному йому будинковолодінні проживає родич ОСОБА_5, який на підставі рішення виконавчого комітету Перегінської селищної ради від
13 липня 2010 року № 68 оформив свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння від 25 серпня 2010 року.
Посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері і спірне будинковолодіння по закону належить йому, а право власності селищною радою неправомірно оформлено на відповідача, позивач просив поновити йому строк на звернення до суду за захистом порушеного права, визнати недійсним рішення Перегінської селищної ради від 13 липня 2010 року про оформлення права власності ОСОБА_5 на домоволодіння по АДРЕСА_1, визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане Перегінською селищною радою 25 серпня 2010 року, визнати недійсною реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнати за ним право власності на належне йому будинковолодіння.
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Перегінської селищної ради про визнання недійсним рішення Перегінської селищної ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на будинковолодіння відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Перегінської селищної ради про визнання недійсним рішення Перегінської селищної ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на будинковолодіння задоволено частково. Визнано недійсним рішення Перегінської селищної ради від 13 липня 2010 року про оформлення права власності ОСОБА_5 на домоволодіння по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області, яке видане Перегінською селищною радою 25 серпня 2010 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку домоволодіння по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року та залишити в силі рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року в частині визнання права власності на Ѕ частку будинковолодіння в порядку спадкування за законом змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати право власності на домоволодіння в цілому, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодних підстав та причин поважності пропуску строку на звернення до суду за захистом порушеного права.

Крім того, суд першої інстанції, встановив відсутність підстав для поновлення строку на звернення до суду, також відмовив в задоволенні позовних вимог за безпідставністю, застосовуючи норми чинного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із поважності причини пропуску строку на звернення до суду для захисту порушеного права та доведеності заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1.

17 жовтня 1996 року позивач звернувся в Другу Рожнятівську нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтва про право на спадщину по заповіту.

24 грудня 2013 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння по АДРЕСА_1. Проте, державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документу про належність спірного майна спадкодавцеві.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (чинної на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями статті 549 ЦК УРСР (чинної на момент відкриття спадщини), визначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що сторони по справі прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а тому дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання прав власності за ОСОБА_4 на Ѕ частку домоволодіння.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 стосовно пропуску строку на подачу позову про захист своїх порушених прав ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції надана належна оцінка обставинам справи.

Оскільки відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини <nau://ukr/995_004|st6> кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини <nau://ukr/995_004>, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, предбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Перегінської селищної ради про визнання недійсним рішення Перегінської селищної ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на будинковолодіння залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.М. Ситнік