АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України, виконуючого обов'язки директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України Руденко Євгена Володимировича про визнання недійсними наказів про застосування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 перебував з Інститутом тваринництва Національної академії аграрних наук України в трудових відносинах з 31 березня 2014 року до 26 грудня 2014 року, працював на посаді провідного юрисконсульта, і був звільнений з цієї посади за п.3 ст.40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

16 грудня ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним наказу № 219/к від 09 грудня 2014 року, та визнати недійсними дії відповідача по його виготовленню. При розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 уточнив та доповнив свій позов і просив визнати недійсними накази в.о. директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України: за № 219/к від 09 грудня 2014 року, за № 236/к від 25 грудня 2014 року, за № 237/к від 26 грудня 2014 року, визнати протиправними дії відповідача щодо виготовлення вказаних наказів, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування цих вимог зазначав, що під час його роботи в інституті він не мав будь-яких нарікань по роботі до призначення в.о. директора Інституту Руденка С.В., який безпідставно застосував до нього (ОСОБА_3) вищезазначені накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, які не відповідають трудовому законодавству, оскільки на порушення вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України від нього не було взято письмові пояснення з приводу порушень трудової дисципліни.

Вважав, що такі дії відповідача є помстою за те, що він (ОСОБА_3) оскаржив вищому керівництву системні порушення трудового законодавства, які були допущені адміністрацією Інституту.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його безпідставність, наявність вини ОСОБА_3 у невиконання своїх службових обов'язків, у зв'язку з чим до працівника були застосовані заходи дисциплінарного стягнення після відмови останнього надати письмові пояснення.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Зазначає, що судом неправильно встановлені обставини справи, у тому числі й те, що він не міг 21.11.2014 року отримати від в.о. директора Руденка Є.В. розпорядження щодо надання пояснень з приводу несвоєчасного оформлення та подання на державну реєстрацію змін до статутних документів інституту та відповідних змін до Головного управління державної казначейської служби, в якій обслуговується інститут, оскільки в цей день не працював , так як згідно наказу в.о. директора Руденка Є.В. був відправлений у відпустку без збереження заробітної плати.

Вказував, що судом було встановлено відсутність підстав у відповідача для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у зв'язку з нездійсненням обліку і зберігання копії матеріалів з цивільної справи № 645/10370/14, оскільки сама позовна заява надійшла до інституту лише 11.12.2014 р., однак безпідставно не визнаний недійсним наказ № 219/к від 09.12.2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Зазначає, що районним судом безпідставно не враховано, що він виконував всі розпорядження керівництва, в тому числі й розпорядження в.о. директора Інституту Руденка Є.В. за №№ 18,19, а 19.12.2014 р. подав доповідну записку щодо виконання розпорядження за № 20 від 18.12.2014 року. Крім того, на порушення ч. 1 ст. 149 КЗпП України від нього не було взято письмових пояснень з приводу порушень трудової дисципліни до застосування дисциплінарного стягнення.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України просить відхилити апеляційну скаргу за її безпідставністю, оскільки зазначені в ній доводи були предметом розгляду суду першої інстанції, і цім доводам ОСОБА_3 районним судом надана правильна правова оцінка.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що застосування до ОСОБА_3 дисциплінарних стягнень, у тому числі й звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України, відбувалося відповідно до вимог чинного трудового законодавства, і підстави для поновлення позивача на роботі відсутні. Посилання ОСОБА_3 на те, що його звільнення є помстою за критику керівництва інституту, суд вважав недоведеними.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на законі та матеріалах справи.

Останні свідчать про те, що ОСОБА_3 з 31 березня 2014 року працював на посаді провідного юрисконсульта Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України.

Наказами в.о. директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України: за № 219/к від 09 грудня 2014 року, за № 236/к від 25 грудня 2014 року, до ОСОБА_3 у зв'язку з систематичним невиконанням службових обов'язків без поважних причин застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді суворої догани, а наказом за № 237/к від 26 грудня 2014 року ОСОБА_3 був звільнений з цієї посади за п.3 ст.40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків.

Наказом за № 243/к від 26 грудня 2014 року внесені зміни до вищевказаних наказів, а саме: слова сувора догана замінено на догана.

Відповідно до розділу 11 «Завдання та обов'язки» посадової інструкції провідного юрисконсульта останній має обов'язки: брати участь у роботі по оформленню господарських договорів, готувати висновки про їх юридичну спроможність, розробляти проекти колективних договорів, своєчасно оформляти і подавати на державну реєстрацію зміни до статутних документів інституту, захищати інтереси інституту в суді, оформлювати матеріали про залучення працівників до дисциплінарної і матеріальної відповідальності, здійснювати облік, зберігання судових справ, що знаходяться в провадженні і закінчені виконанням тощо.

Відповідно до розділу 111 «Права» провідний юрисконсульт має право доповідати директору інституту про вся виявлені випадки порушень працівниками інституту чинного законодавства, наказів та розпоряджень директора інституту, а згідно розділу 1У «Відповідальність» цієї інструкції провідний юрисконсульт несе відповідальність за якість і своєчасність виконання покладених на нього цією посадовою інструкцією обов'язків (а.с. 26-27).

У зв'язку з тим, що наказом Національної академії аграрних наук України № 297-к від 28 жовтня 2014 року Руденка Є.B. було призначено в.о. директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_3 відповідно до своїх функціональних обов'язків повинен був оформити i подати зміни до статутних документів інституту до Головного управління Державної казначейської служби, де обслуговується інститут, проте ці обов'язки не виконав.

Відповідно до доповідної записки від 21.11.2014 року завідуючої сектору наукових кадрів та правової роботи Коцюри Г.В. зазначена бездіяльність ОСОБА_3 могла привести до затримки отримання грошових коштів для виплати працівникам заробітної плати.

На підставі зазначеного та акту про відмову ОСОБА_3 від надання пояснень з цього приводу останній був притягнутий до дисциплінарної відповідальності наказом за № 219/к від 09 грудня 2014 року.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 не оспорював факт того, що ним не були оформлені та подані до Головного управління Державної казначейської служби зміни до статутних документів інституту, хоча це входило в його функціональні обов'язки.

За таких обставин судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що застосування до ОСОБА_3 вказаного дисциплінарного стягнення відповідало вимогам трудового законодавства.

При цьому судом першої інстанції також зроблений обґрунтований висновок про те, що нездійснення ОСОБА_3 обліку та зберігання матеріалів з цивільної справи, що також адміністрацією визнано як порушення працівником своїх функціональних обов'язків та ще однією підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення за наказом № 219/к від 09 грудня 2014 року, є неправильним, оскільки вини ОСОБА_3 в цьому не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_3 не міг 21.11.2014 року отримати від в.о. директора Руденка Є.В. розпорядження щодо надання пояснень з приводу несвоєчасного оформлення та подання на державну реєстрацію змін до статутних документів інституту та відповідних змін до Головного управління державної казначейської служби, оскільки в цей день він не працював , так як згідно наказу в.о. директора Руденка Є.В. був відправлений у відпустку без збереження заробітної плати, колегія суддів вважає безпідставними.

Як свідчать матеріали справи та пояснили в суді апеляційної інстанції учасники процесу 21.11.2014 року ОСОБА_3 фактично був в цей день на роботі і йому проведена оплата за цей робочий час на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.04.2015 року, яким визнаний недійсним наказ № 172/к про надання відпустки без збереження заробітної плати.

15 грудня 2014 року в.о. директора інституту ОСОБА_3 було надано письмове розпорядження № 18, віповіно до якого останній повинен був до 17.12.2014 року підготувати письмову інформацію та надати документи щодо здійснення підготовки для отримання державного акту на право постійного користування землею інституту, а також надано розпорядження № 19 про зобов'язання ОСОБА_3 до 16 грудня 2014 року подати письмову інформацію щодо підготовки документів для отримання свідоцтв про право державної власності на об'єкти нерухомості, що обліковуються на балансі інституту.

Однак ОСОБА_3, який був ознайомлений з цими розпорядженнями (а.с. 40,41), не виконав їх в установлений термін та й на 25.12.2014 року, про що свідчить доповідна записка завідуючої сектору наукових кадрів та правової роботи Коцюри Г.В. від 25 грудня 2014 року, та відмовився від надання пояснень з приводу невиконання своїх обов'язюв, про що був складений акт.

За таких обставин судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що накладення на ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення згідно наказу № 236/к від 25 грудня 2014 року відповідало вимогам ст.ст. 147-149 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_3 виконав всі вимоги розпоряджень № № 18 та 19 в.о. директора інституту, не ґрунтуються на матеріалах справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не оспорював ту обставину, що він не має доказів того, що надав керівництву такі письмові пояснення, або доказів щодо фіксації надання таких пояснень.

Матеріали справи свідчать про те, що 18 грудня 2014 року ОСОБА_3 в.о. директора інституту надано письмове розпорядження № 20 про необхідність надання роз'яснень щодо затримки підготовки відповідних документів згідно листа Управління містобудування та архітектури від 05.09. 2014, з яким позивач був ознайомлений під підпис.

Оскільки ОСОБА_3 не виконане це розпорядження та не надані письмові поясненні відповідно до вимог ст.. 147 КЗпП України, про що складений акт, судом першої інстанції обґрунтовано зроблений висновок про те, що застосування до ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України відповідає вимогам трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги на те, що 19.12.2014 р. ОСОБА_3 надана доповідна записка на виконання розпорядження в.о. директора інституту № 20 не є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки надана ксерокопія доповідної записки не є достовірним та допустимим доказом відповідно до вимог ст.ст. 56-58 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції враховано наявність вини ОСОБА_3 у систематичному невиконанні своїх функціональних обов'язків, дотримання відповідачем вимог ст.ст.147-149, п.3 ст. 40 КЗпП України при застосуванні до працівника дисциплінарного стягнення, і зроблений обґрунтований висновок про відсутність підстав для скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що засідання профспілкового комітету з питання його звільнення вирішувалося без його участі, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ОСОБА_3 не був членом профспілкової організації інституту, що підтвердив й у судовому засіданні апеляційної інстанції. Тому при звільненні ОСОБА_3 не були порушені й вимоги ст. 43 КЗпП України.

Судом першої інстанції також зроблений обґрунтований висновок про недоведеності посилань ОСОБА_3 про те, що його звільнення було помстою за звернення до вищого керівного органу з приводу порушення адміністрацією інституту трудового законодавства.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: