Справа № 464/3076/14-ц
пр.№ 2/464/379/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2015 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Качарабі П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом в кому просить виселити відповідачів із квартири АДРЕСА_1. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.02.2008р. між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 78 250 доларів США. В якості забезпечення виконання ОСОБА_4 свої зобовязань перед позивачем 22.02.2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надав в іпотеку квартиру №49, яка знаходиться за адресою: м.Львів, пр.Червоної Калини, 65, яка йому належала на праві власності. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.02.2011 року задоволено позов Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки квартир від 22.02.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, а саме: квартиру АДРЕСА_2 на виконання зобов`язання за кредитним договором від 22.02.2008р. шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із вказаної квартири. Проте, в подальшому у вказаній квартирі були зареєстровані відповідачі та їхня неповнолітня донька ОСОБА_7, що перешкоджає реалізації позивачем предмету іпотеки. Відповідачі поперджаєлись про необхідність звільнення предмету іпотеки, однак, така вимога відповідачами не виконана.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Кредитний договір № LVH9GК від 22.02.2008 року є валютним, житло з якого банк просить виселити відповідачів є єдиним житлом ОСОБА_4 та не перевищує 140 кв. метрів. Крім того, у спірній квартирі зареєстрована неповнолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак, у випадку задоволення позову, інтереси неповнолітньої бути порушені, оскільки це єдине житло дитини. В останнє судове засідання відповідачі та представник відповідача не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, поважні причини неявки зазначені у клопотанні про відкладення розгляду справи не підтверджені жодними фактичними даними. Враховуючи те, що представники сторін дали пояснення по суті справи, за їх участю досліджені матеріали справи, а неявка відповідачів в попередні судові засідання була неодноразовою та без поважних причин, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні проти позову заперечила просить відмовити у задоволенні такого, оскільки вважає, що в даному випадку будуть порушенні права неповнолітньої дитини.

Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.02.2011 року задоволено позов Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки квартир від 22.02.2008р., а саме: квартиру №49, яка знаходиться за адресою: м.Львів, пр.Червоної Калини, 65 на виконання зобов`язання за кредитним договором №LVH9GК від 22.02.2008р. між ЗАТ «Приватбанк» та ОСОБА_4, щодо сплати заборгованості в розмірі 78 360 (сімдесят вісім тисяч триста шістдесят) доларів 75 центів США шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з жилого приміщення - квартири №49, яка знаходиться за адресою: м.Львів, пр.Червоної Калини, 65. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.09.2011 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2011 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення залишено без змін, відтак таке набрало законної сили 29.09.2011р.

Як вбачається із довідки про склад сімї та прописки № 1625, виданої ЛКП «Хуторівка» 02.10.2014 р. у квартирі АДРЕСА_3 к м. Львові зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідачі та неповнолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідачі та неповнолітня ОСОБА_3 зареєстровані в спірній квартирі з 06.06.2013р. та 07.06.2013 р., тобто, вже після вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки .

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій іпотекодержателя, зокрема, визначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок виселення громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, визначено і частиною 3 статті 109 ЖК України.

Виходячи із положень вказаних правових норм, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, зокрема, якщо мешканці добровільно не звільнять житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається із матеріалів справи 03.02.2014 року позивачем було скеровано відповідачам повідомлення № 30.1.0.0./2-623 про добровільне звільнення житлового приміщення квартири АДРЕСА_4, оскільки щодо зазначеного предмету в іпотеки ухвалене рішення про звернення стягнення. Однак, відповідачами така звільнена не була.

З огляду на наведене та враховуючи, те що рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, позивач як іпотекодержатель має право на продаж предмета іпотеки, в квартирі, що є предметом договору іпотеки зареєстровані і проживають відповідачі, які у встановлений законодавством строк на письмову вимогу не звільнили предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що відповідачів та неповнолітню ОСОБА_7 слід виселити із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки було ухвалено Сихівським районним судом м.Львова 07 липня 2011 року та набрало законної сили до набрання вказаним Законом чинності. Крім того, предметом даного позову є не звернення стягнення на предмет іпотеки, а виселення осіб, які проживають у ньому.

Не заслуговують на увагу покликання представника відповідача на положення ст.17, 18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» як на підставу для відмови у позові, у зв»язку із порушення житлових прав неповнолітньої особи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Частиною 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Зазначені положення законодавства підлягають застосуванню та можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення неповнолітніх у випадку коли договір іпотеки нерухомого майна, право на власності чи користування якого належить неповнолітньому, укладено без попередньої згоди органу опіки та піклування.

Проте, в даному випадку неповнолітня ОСОБА_7 на час укладення договору іпотеки у спірній квартирі не проживала, права користування чи власності на нього не набувала, оскільки народилась через два роки після укладення договору іпотеки. Відтак, дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки не був потрібен, а тому вищезазначені положення законодавства не поширюються на спірні правовідносини. Крім того, у спірній квартирі неповнолітня була зареєстрована через два роки після прийняття судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в рівних частках по 121 грн. 80 коп.

На підставі ст.1, 11, 33, 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.526, 527, 530, 554, 590, 591, 1049, 1050, 1052, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити. Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_7 з жилого приміщення, а саме квартири №49, яка знаходиться за адресою: м.Львів, пр.Червоної Калини, 65.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуюча: