АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/383/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: Пєнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

апелянта ОСОБА_1, його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою та доповненням до апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ „Електромонтаж-466 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08 травня 2013 року з ТОВ „Електромонтаж-466 стягнуто на користь ОСОБА_1 215 000 грн., однак це рішення на даний час не виконано. Тому, після збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь 116 797,82 грн. упущеної вигоди, 49 625,00 грн. інфляційних та 3% річних в сумі 30 577,05 грн., а всього 197 000,47 грн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто із ЗАТ „Електромонтаж-466 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати за період з 23 травня 2011 року по 31 жовтня 2014 року у сумі 37 070,57 грн. та 3% річних за період з 23 травня 2011 року по 05 грудня 2014 року в сумі 22 285,81 грн., а всього 59 356,38 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт вказує, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо упущеної вигоди та витрат повязаних з проведенням банківських операцій є немотивованим, а висновок суду про те, що такі вимоги і витрати не є збитками є безпідставним, оскільки позивач міг дані кошти внести на депозитний рахунок в банку та отримувати від них прибуток, а витрати на проведення банківських операцій є прямими збитками. Судом не надано належної правової оцінки доказам, що надані позивачем, зокрема: касовим чекам про внесення коштів на рахунок відповідача, а також довідкам про середньовиважений банківський відсоток для розрахунку втраченого доходу (вигоди). Крім того, позивач був змушений укласти договір з іншим забудовником, однак на даний час вартість квартири значно зросла через збільшення рівня інфляції.

Апелянт та його представники апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі і просять її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день і час слухання справи повідомлений належним чином.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги та пояснень апелянта і його представників ОСОБА_1 оскаржується рішення в частині відмови у позовних вимогах позивача.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив і виходив з того, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08.05.2013 року, що набрало законної сили 21.05.2013 року стягнуто з ТОВ «Електромонтаж - 466» на користь ОСОБА_1 215000 грн. Оскільки вказане рішення суду виконано частково, а саме відповідачем сплачено позивачу 24.09.2014 року 10000 грн. та 09.09.2014 року 3000 грн., тому суд вірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення із відповідача суми індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 37070,57 грн. та 3% річних за період з 23.05.2011 року по 05.12.2014 року у сумі 22285,81 грн. в межах заявлених вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів факту завдання відповідачем збитків у вигляді упущеної вигоди та, що витрати в сумі 1112,50 грн., які поніс ОСОБА_1 за проведення банківських операцій не є збитками, а тому у цій частині позовних вимог підставно відмовив.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як вбачається із положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди та витрат, пов»язаних із проведенням банківських операцій є немотивованим, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу. Адже, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду зазначено, що вимоги в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди є недоведеними, а витрати ОСОБА_1 в сумі 1112,50грн. щодо оплати банківських операцій не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. І саме з цією мотивацією не погоджується апелянт.

Посилання апелянта в доповненні на апеляційну скаргу щодо неправомірної відмови у позовних вимог є безпідставними, адже доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України покладається на позивача. Доводи апелянта, що упущена вигода полягає в тому, що він через невиконання відповідачем рішення суду втратив можливість вкласти кошти в інше будівництво або на депозитний рахунок в любому банку м. Хмельницького ґрунтуються на припущеннях, на яких відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування ґрунтуватись не може.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального та процесуального права і є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними, адже апелянтом не зазначено, які саме норми права порушено судом першої інстанції та в чому полягає невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Посилання апелянта в доповненні до апеляційної скарги на невірну оцінку судом першої інстанції доказів в частині заподіяння йому збитків є недоведеним, адже судом першої інстанції було дано оцінку усім доказам, що надавалися позивачем та його представниками у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України і ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта з їх оцінкою.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Справа: №22ц/792/383/15

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 59