АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5368/15 Головуючий 1 інст. - Попрас В.О.
Справа № 623/2992/14-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

іменем України

26 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Макарова Г.О.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

27.08.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом в якому просило стягнути заборгованість з ОСОБА_3 заборгованість, яка станом на 30.06.2014 року становить 23327,85 грн., за кредитним договором б/н від 27.09.2010 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року апеляційну скаргу задоволено. Суд вирішив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року касаційну скаргу задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом касаційної інстанції зазначено, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивачем при зверненні до суду не надано письмових доказів на підтвердження доводів про укладення сторонами кредитного договору 27 вересня 2010 року, не надано доказів ознайомлення відповідача з Умовами і Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року в редакції наданій позивачем, підписи ОСОБА_3 на наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» при мірниках витягу з Умов і Правил - відсутні.

При новому перегляді рішення суду першої інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, хоча належним чином, згідно розписки в явочному листку повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Сівак В.Д. проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Обґрунтовуючи заперечення на позов та апеляційну скаргу, представник відповідача просив взяти до уваги ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 дійсно підписав бланк анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківським послуг від 25.08.2010 року, копію якої на підтвердження своїх доводів представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сапфір Ф.О. долучив до позовної заяви від 25.07.2014 року, зареєстрованої судом 27.08.2014 року, однак вказаний бланк анкети-заяви відповідачем ОСОБА_3 підписано виключно з метою отримання дебетової особистої картки для отримання заробітної плати, відсутність якої у ОСОБА_3 перешкоджала його працевлаштуванню. Доказом цього є той факт, що навіть у наданому представником позивача ксерокопії номерного бланку анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківським послуг від 25.08.2010 року, відповідачем ОСОБА_3 на зворотній стороні бланку №169887589 в розділі «изьявляю желание оформить на свої імя» зроблено відповідну позначку в строчці «дебитовая личная картка». (а.с.9)

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір позики на суму не менше 10 кратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках надання позики юридичною особою - незалежно від суми, згідно ст.1047 ЦК України має бути укладений в письмовій формі, однак позивач, усупереч вимог ст.60 ЦПК України, не надав доказів на підтвердження викладених у позовній заяві доводів.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду за таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, для застосування яких у даній справі підстав немає.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч.4 ст.60 ЦПК України)

Частиною 2 ст.27, частиною 1 ст.131 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

До позовної заяви про стягнення суми заборгованості за кредитним договором без номера від 27.09.2010 року представником ПАТ КБ «ПриватБанку» Сапфіром Ф.О. долучено: заяви позивача про отримання процесуальних документів в електронному виді, розрахунок заборгованості за договором б/н від 27.09.2010р., копію заповненого відповідачем бланку заяви-анкети від 25.08.2010 року про оформлення дебетової особистої картки, витяг з Умов і правил надання банківських послуг без підпису відповідача, копію паспорта відповідача, копії фрагменту Статуту, банківської ліцензії, та інших документів щодо повноважень позивача та його представника.

В суді першої інстанції представник банку Багмет Д.В. підтримав позовні вимоги і посилався на зміст позовної заяви.

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував, вказуючи, що дійсно 25.08.2010 року підписував бланк анкети-заяви на надання банківських послуг, на копію якої, як доказ укладення кредитного договору, посилається представник позивача, однак метою отримання таких послуг було не отримання кредиту, а отримання дебетової особистої картки для отримання заробітної плати, що й зафіксовано в тексті цього бланку.

Головуючим при розгляді справи в судовому засіданні 19.11.2014 року у суді першої інстанції у відповідності до вимог ст.10 ЦПК України звернуто увагу представника позивача на суперечливість викладення позовних вимог і наданих суду письмових доказів та оголошувалась перерва до 11.12.2014 року з наданням представнику позивача строку для забезпечення виконання процесуальних обов'язків, передбачених ст.ст.10, 27, 60, 131, 168 ЦПК України, однак в судовому засіданні 11.12.2014 року представник банку обмежився посиланням на докази, які долучені до позовної заяви і просив ухвалити рішення про задоволення позову на підставі наданих доказів.

Оскільки суд першої інстанції забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, але позивач та його представники доказів укладення в письмовій формі кредитного договору з ОСОБА_3 при обставинах, зазначених у позовній заяві, не надали, суд у відповідності з вимогами ст.ст.10,11, 60, 213, 214 ЦПК України ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, фактично зведена до відтворення змісту позовних вимог та посилань на норми закону.

Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду представниками банку не надано належним та допустимих доказів, які б, у відповідності до вимог ст.ст.1047, 1055 ЦК України та ст.ст.58, 59, 64 ЦПК України свідчили про укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 кредитного договору за вказаних позивачем обставин.

Крім того, прийняття нових доказів на стадії апеляційного перегляду суду першої інстанції, не є безумовним і має обмеження, передбачені ч.2 ст.303 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки Ізюмськй міськрайонний суд Харківської області ухвалив рішення 11.12.2014 року з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: