У х в а л а

іменем україни

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Приватної фірми «А і Є», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення власників та поновлення на роботі за касаційною скаргою Приватної фірми «А і Є» на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до контракту від 03 червня 2002 року, укладеного між нею та власником приватної фірми «А і Є» ОСОБА_7, вона була призначена на посаду директора Приватної фірми «А і Є». Після смерті ОСОБА_7 у 2009 році спадкоємцям останнього: ОСОБА_4., ОСОБА_6, ОСОБА_5 та їй, ОСОБА_3, видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину майнових прав приватної фірми «А і Є» кожному. 20 червня 2014 року їй стало відомо про те, що рішенням зборів власників (спадкоємців) ПФ «А і Є» від 13 червня 2014 року її відсторонено від виконання обов'язків директора фірми. Оскільки вказане рішення прийняте з порушенням ст. 43 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_131/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>, ст.ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_27/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_39/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_43/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, 46 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_282/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» та п. 5.2 Статуту ПФ «А і Є», з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати недійсним рішення власників приватної фірми «А і Є» від 13 червня 2014 року про відсторонення її від виконання обов'язків директора, поновити її на посаді директора приватної фірми «А і Є».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 листопада 2014 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 жовтня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним рішення зборів власників (спадкоємців) Приватної фірми «А і Є» від 13 червня 2014 року в частині тимчасового усунення ОСОБА_3 від виконання обов'язків директора фірми. ОСОБА_3 допущено до роботи на посаді директора Приватної фірми «А і Є».

У касаційній скарзі Приватної фірми «А і Є» порушується питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції з посиланням на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 06 жовтня 1999 року ОСОБА_7 була створена Приватна фірма «А і Є», він же був її єдиним власником.ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Згідно свідоцтвами про право на спадщину, спадкоємцями є ОСОБА_4, ОСОБА_6,, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яким видані свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ј частини майна, що складається з майнових прав засновника ПФ «А і Є», кожному.Відповідні зміни до статуту фірми внесені не були.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 20 червня 2014 року Приватна фірма «А і Є» має засновників: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Органами управління є збори власників. Дані про перереєстрацію відомостей про юридичну особу відсутні.

За положеннями п. 5.1 статуту приватної фірми «А і Є», управління здійснюється власником через призначений виконавчий орган - дирекцію фірми. Керівництво поточною діяльністю здійснюється через виконавчу дирекцію.

За п. 5.4. статуту при призначенні директора на посаду з ним укладається контракт, в якому визначається строк найму, права і відповідальність, умови забезпечення і звільнення з урахуванням гарантій, передбачених контрактами та чинним законодавством.

За даними трудової книжки ОСОБА_3, з 03 червня 2002 року вона обіймала посаду директора приватної фірми «А і Є», а з 01 жовтня 2005 року - посаду виконавчого директора приватної фірми «А і Є».

За умовами контракту від 03 червня 2002 року, укладеного з ОСОБА_3, вона була призначена на посаду директора фірми. Контракт укладений строком на один рік.

13 червня 2014 року рішенням власників приватної фірми «А і Є» ОСОБА_3 тимчасово відсторонено від виконання обов'язків директора у зв'язку з порушенням кримінальної справи за фактом незаконного відчуження майна фірми.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що її відсторонення від посади є безпідставним, оскільки обставин, передбачених ст. 46 КЗпП України, не існує.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 виконувала обов'язки призначеного директора на підставі контракту, умовами якого не було передбачено такої умови, як відсторонення від роботи, оскільки передбачає лише розірвання контракту у певних випадках. З огляду на рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1/рп суд першої інстанції дійшов висновку, що положення ст. 46 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки можливість уповноваженого органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання ним обов'язку міститься не в приписах КЗпП України, а у ст. 99 ЦК України, якою врегульовано реалізацію учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні товариством.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 виконувала обов'язки на підставі контракту як особливої форми трудового договору, умовами контракту не передбачено право про усунення її від роботи, а лише розірвання контракту, відповідні положення містив і статут підприємства отже рішення загальних зборів засновників про відсторонення ОСОБА_3 від виконання обов'язків є незаконним, до спірних правовідносин застосував КЗпП України, залишивши поза увагою Рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним поданням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансовий консалдінг» про офіційне тлумачення ч. 3 ст. 99 ЦК України, згідно з яким ч. 3 ст. 99 ЦК України є способом захисту корпоративних прав учасників товариства, який передбачає усунення членів (члена) виконавчого органу товариства від виконання обов'язків або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень, які їм надано за рішенням компетентного органу товариства у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав, з метою захисту інтересів товариства, за умови, що в установчих документах товариства не були зазначені підстави такого усунення.

Правова позиція з аналогічного спору висловлена в постанові Верховного Суду України від 26 січня 2011 року у справі № 6-48439св10.

Висновки апеляційного суду не є правильними, зроблені з неправильним застосуванням норми матеріального права, оскільки апеляційний суд залишив поза увагою Статут приватної фірми «А і Є», який передбачає призначення та усунення директора фірми.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення дають підстави для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, що відповідно по положення ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватної фірми «А і Є» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Попович