У х в а л а

8 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про передання дитини на виховання батькові,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 2 квітня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено: передано неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батькові ОСОБА_5

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за її касаційною скаргою з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

2 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 162, 163 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2013 року, в якому, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 2 червня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, та відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновками судів про те, що дитина має бути передана для проживання з батьком, оскільки проживання з батьком відповідає її інтересам, разом з тим, не порушує права матері на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Разом з тим у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2013 року касаційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відібрання дитини від матері, оскільки позивачем не надано доказів, які б створювали перевагу позивача над відповідачкою щодо місця проживання дитини.

Таким чином, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про передання дитини на виховання батькові за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін