АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/130/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/774/840/К/15 Патинка А.Г.
Категорія - 47 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Грищенко Н.М., Савіної Г.О.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, позивачі про слухання справи повідомлені відповідно до вимог ч.5 ст.75 ЦПК України шляхом повідомлення їх представника, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю "Степове", третя особа відділ Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах яких за довіреністю діє ОСОБА_2, звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове" (надалі ТОВ "Степове") про розірвання договору оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року, стягнення з відповідача на користь позивачів заборгованості по орендній платі за 2014 рік у сумі 6893 грн. 66 коп. та судових витрат у розмірі 162 грн. 40 коп. на кожного позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивачі, в інтересах яких за довіреністю діє ОСОБА_2, зазначили, що вони, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх матері ОСОБА_6, є власниками земельної ділянки площею 8,58 га., що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

03 травня 2012 року між матір'ю позивачів ОСОБА_6 та відповідачем ТОВ "Степове" було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, згідно пункту 4.1 якого, орендна плата за користування земельною ділянкою площею 8,58 га становила 5% від державної оцінки земельної ділянки, що складає 8110,19 грн., яку відповідач зобов'язався сплачувати позивачеві до 31 грудня кожного року протягом всього строку оренди. У зв'язку з тим, що відповідач у встановлений строк не сплатив їй орендну плату за 2014 рік, уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції позивачі, в інтересах яких за довіреністю діє ОСОБА_2, просили суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року, зареєстрований у реєстраційній службі Софіївського району за № 01566 та стягнути з відповідача на їх користь судовий збір у 162 грн. 40 коп. на кожного позивача.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої за довіреністю діє ОСОБА_2, до ТОВ "Степове" про розірвання договору оренди землі відмовлено. Позовні вимоги про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Степове" на користь позивачів судові витрати в розмірі 81,20 грн. на кожного, в іншій частині позовних вимог про стягнення судових витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення частини судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на те, що станом на момент звернення до суду з позовом у ТОВ "Степове" була заборгованість по орендній платі, яку вони сплатили під час розгляду справи, тому позивачі зменшили позовні вимоги. У зв'язку з тим, що протягом 2013 та 2014 року двічі мало місце несплати відповідачем орендної плати позивачам, вони змушені були у 2014 та 2015 роках звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача орендної плати за землю, що, на думку апелянта, підпадає під дію п. "д" ч.1 ст.141 ЗК України, який передбачає розірвання договору оренди земельної ділянки у разі систематичної несплати орендної плати. Судом першої інстанції не було досліджено питання системної несплати відповідачем орендної плати позивачам. Несвоєчасною виплатою орендної плати відповідачем завдано істотної шкоди, оскільки позивачі не могли задовольнити свої матеріальні потреби.

Крім того, судом невірного застосовано норми ст.611 ЦК України та помилково зазначено про те, що договором оренди земельної ділянки передбачене стягнення пені за порушення грошового зобов'язання і саме це унеможливлює застосування п.1ч.1 ст. 611 ЦК України, який передбачає розірвання договору, оскільки пеня є додатковою фінансовою санкцією, яка по своїй природі не може перешкоджати розірванню договору.

Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції невірно трактує поняття "системна несплата", оскільки, як вбачається з оскаржуваного рішення суду, для визнання несплати орендної плати систематичною, необхідна її несплата протягом двох або більше років, однак, при цьому суд не взяв до уваги, що позивач звертається до суду з аналогічними вимогами вже другий рік поспіль. Отже, судом, на думку апелянта, неправильно застосовано п. "д" статті 141 Земельного кодексу України, порушено ст.41 Конституції України, ст.1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав та свобод людини від 20.03.1952 року та не взято до уваги правові висновки Верховного суду України, висловлені у Постанові від 25.06.2011 року по справі 6-17цс11, та висновки Верховного суду України від 01.03.2013 року, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України за ІІ півріччя 2012 року, які на підставі ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Як на підставу для скасування рішення та задоволення позову, представник позивачів посилається на те, що відповідач не заперечує суттєву затримку сплати орендної плати.

Несвоєчасна виплата орендної плати, на думку представника позивачів, є істотним порушенням умов договору оренди і ЗУ "Про оренду землі", що є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме: представник позивача була позбавлена права на ознайомлення із журналом судового засідання від 02.03.2015 року, не роз'яснено сторонам ст.31 ЦПК України, право на ознайомлення з журналом судового засідання та технічним записом, не з'ясовано питання про необхідність перекладача, безпідставно у рішенні суду зазначено про те, що позивачем не надано доказів підстав для розірвання спірного договору оренди, не дано належної оцінки доказам позивача. Не даючи змоги представнику позивача ставити питання представнику відповідача, судом першої інстанції було порушено засади змагальності сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх матері ОСОБА_6, є власниками земельної ділянки площею 8,58 га., що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

03 травня 2012 року між матір'ю позивачів ОСОБА_6 та відповідачем ТОВ "Степове" було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років.

Згідно пункту 4.1 Договору, орендна плата за користування земельною ділянкою площею 8,58 га становила 5% від державної оцінки земельної ділянки, що складає 8110,19 грн., яку ТОВ "Степове" зобов'язалося сплачувати до 31 грудня кожного року протягом всього строку оренди. Орендна плата складає у грошовому виразі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата, що відповідає 8110,19 грн. До розміру орендної плати включена сума, яка дорівнює розміру податку на доходи орендодавця, які він повинен сплатити до бюджету згідно з чинним законодавством. Вказана сума прибуткового податку не сплачується орендодавцеві, а перераховується Орендарем до відповідно бюджету, згідно з чинним законодавством України. Орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня кожного року дії Договору оренди (а.с.11-13)

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду до Договору оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року ОСОБА_6 передала, а ТОВ "Степове" прийняло з метою виробництва товарної сільськогосподарської продукції в строкове платне користування земельну ділянку, площею 8,58 га.(а.с.13).

Звертаючись до суду з позовом, позивачі, в інтересах яких за довіреністю діє ОСОБА_2, посилалися на те, що відповідач у встановлений строк не сплатив їм орендну плату за 2013 рік та 2014 рік, що, на їх думку, є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах яких за довіреністю діє ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, необґрунтованості та відсутності підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав, наведених позивачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що розірвання договору оренди землі можливе лише у разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Разом з тим, вказані вище норми та правова позиція Верховного Суду України пов'язують підставу розірвання договору оренди земельної ділянки лише з систематичною несплатою орендної плати, а не з затримкою у виплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 4.1 Договору обумовлено, що орендна плата сплачується орендарем у грошовій або натуральній формі сільськогосподарської продукції. Орендна плата складає у грошовому виразі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата, що відповідає 8110,19 грн. До розміру орендної плати включена сума, яка дорівнює розміру податку на доходи орендодавця, які він повинен сплатити до бюджету згідно з чинним законодавством. Вказана сума прибуткового податку не сплачується орендодавцеві, а перераховується Орендарем до відповідно бюджету, згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п.4.4 Договору, орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня кожного року дії Договору оренди.

Пунктом 9.4 договору оренди встановлено обов'язки орендаря земельної ділянки, зокрема, своєчасно сплачувати орендну плату.

Згідно п.4.7 договору оренди земельної ділянки від 01.02.2013 року, укладеного між ОСОБА_6 та відповідачем, у разі не внесення орендної плати в строки, визначені чинним договором, стягується пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 06 січня 2015 року відповідачем ТОВ "Степове" не було виплачено позивачам орендну плату за 2014 рік, у зв'язку з чим, їх представником ОСОБА_2 06.01.2015 року та 29.01.2015 року на адресу ТОВ "Степове" було направлено відповідні претензії (а.с.15,18).

Згідно довідок ТОВ "Степове" № 27,48,49 від 23.02.2015 року позивачам кожній окремо за 2014 рік згідно договору оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року станом на 23.02.2015 року проведено такі розрахунки: нараховано орендної плати 2703,40 грн., утримано прибутковий податок у сумі 405,51 грн., внесено до відомості на видачу 2297,89 грн. та повідомлено позивачів про необхідність їх отримання (а.с.72-74)

Відповідно до відомості виплати паїв ТОВ "Степове" № 4636 від 18.02.2015 року позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4, кожна, отримали виплату у сумі 2297,89 грн. (а.с.86).

Відповідно до відомості виплати паїв ТОВ "Степове" № 4563 від 18.02.2015 року позивач ОСОБА_3, тримала виплату у сумі 2297,89 грн. (а.с.94).

Відповідно до відомості виплати паїв ТОВ "Степове" № 3219,3218 від 06.08.2014 серпня 2014 року року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, кожна, отримали виплати у сумі 2297,89 грн. (а.с.88,89).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2014 року встановлено, що відповідно до довідок ТОВ "Степове" № 66,67,68 від 14 серпня 2014 року позивачам, кожній окремо, за 2013 рік згідно договору оренди земельної ділянки станом на 14.08.2014р. нарахована орендна плата 2703,40 грн., утримано прибутковий податок 405,51 грн. та видно 2297,89 грн., залишок орендної плати - 0грн. (а.с.68-70).

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів систематичної несплати їм відповідачем орендної плати згідно договору оренди земельної ділянки. Натомість, вищенаведеними довідками та відомостями про виплату позивачам орендної плати за 2013-2014 роки підтверджено, що відповідач ТОВ "Степове" у повному обсязі сплатив позивачам орендну плату за договором від 03.05.2012 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору оренди від 03.05.2012 року з підстав, наведених позивачами.

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у ТОВ "Степове" була заборгованість по орендній платі, яку вони сплатили під час розгляду справи, та відносно того, що несвоєчасною виплатою орендної плати відповідачем завдано позивачам істотної шкоди, оскільки вони не могли задовольнити свої матеріальні потреби, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки не є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що протягом 2013 та 2014 року двічі мало місце несплати відповідачем орендної плати позивачам, у зв'язку з чим вони змушені були у 2014 та 2015 роках звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача орендної плати за землю, що підпадає під дію п. "д" ч.1 ст.141 ЗК України, який передбачає розірвання договору оренди земельної ділянки у разі систематичної несплати орендної плати, не беруться до уваги колегією суддів, так як позивачами та їх представником не надано належних та допустимих доказів систематичної несплати орендної плати.

Також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено питання системної несплати відповідачем орендної плати позивачам, оскільки спростовуються матеріалами справи та наявними у ній доказами, а саме: довідками та відомостями про виплату ТОВ "Степове" позивачам орендної плати згідно договору від 03.05.2012 року.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є посилання апелянта на те, що судом невірного застосовано норми ст.611 ЦК України та помилково зазначено про те, що договором оренди земельної ділянки передбачене стягнення пені за порушення грошового зобов'язання і саме це унеможливлює застосування п.1ч.1 ст. 611 ЦК України, який передбачає розірвання договору, оскільки пеня є додатковою фінансовою санкцією, яка по своїй природі не може перешкоджати розірванню договору, так як п. 4.7 договору оренди від 01.02.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем, дійсно передбачено у разі не внесення орендної плати в строки, обумовлені договором, стягнення пені у розмірі 0,01% від несплаченої суми. Згідно п.4.7 договору оренди земельної ділянки, затримка у виплаті орендної плати не є підставою для розірвання договору оренди. Крім того, договором оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року, укладеним між ОСОБА_6 та відповідачем, не передбачено такої підстави для розірвання договору, як систематична затримка виплати орендної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно трактує поняття "системна несплата", отже неправильно застосовано п. "д" статті 141 Земельного кодексу України, порушено ст.41 Конституції України, ст.1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав та свобод людини від 20.03.1952 року та не взято до уваги правові висновки Верховного суду України, висловлені у Постанові від 25.06.2011 року по справі 6-17цс11, та висновки Верховного суду України від 01.03.2013 року, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України за ІІ півріччя 2012 року, які на підставі ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Суд першої інстанції у повній мірі дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та при вирішенні спору вірно застосував п. "д" статті 141 Земельного кодексу України.

На думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечує суттєву затримку сплати орендної плати за 2013 рік, сплату орендної плати за 2014 рік у лютому 2015 року, та на те, що несвоєчасна виплата орендної плати є істотним порушенням умов договору оренди і ЗУ "Про оренду землі", що є підставою для дострокового розірвання договору оренди, оскільки п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України та правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, пов'язують підставу розірвання договору оренди земельної ділянки лише з систематичною несплатою орендної плати, а не з затримкою у виплаті.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не вирішено питання про можливість розгляду справи у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання 02.03.2015 року, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки згідно журналу судового засідання від 02.03.2015 року інтереси позивача представляла ОСОБА_2, яка діє згідно довіреності в її інтересах.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було роз'яснено сторонам ст.31 ЦПК України і право на ознайомлення з журналом судового засідання та технічним записом, не беруться до уваги колегією суддів, так як представником позивача своєчасно було подано зауваження на журнал судового засідання, які були розглянуті судом першої інстанції у встановленому законом порядку.

Посилання апелянта на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не з'ясовано питання про необхідність перекладача, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки учасники процесу, які були присутні у судовому засіданні 02.03.2015 року, не заявляли про те, що вони не розуміють державну мову та потребують послуги перекладача.

Також не беруться до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що у рішенні суду безпідставно зазначено про те, що позивачами не надано доказів підстав для розірвання спірного договору оренди, не дано належної оцінки доказам позивачів та необґрунтовано визнано належним доказом сплати відповідачем орендної плати позивачам довідки ТОВ "Степове", яка не містить належних реквізитів, оскільки відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тобто вищенаведені посилання представника позивачів зводяться до переоцінки доказів та незгоди по їх оцінці судом першої інстанції.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є посилання в апеляційній скарзі на те, що не даючи змоги представнику позивачів ставити питання представнику відповідача, судом першої інстанції було порушено засади змагальності сторін, оскільки суд першої інстанції розглянув справу відповідно до вимог ЦПК України, не допустивши при цьому порушень ст.10 ЦПК України.

Інші порушення норм процесуального права, а саме те, що представник позивача була позбавлена права на ознайомлення із журналом судового засідання від 02.03.2015 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи та, відповідно до вимог ч.3 ст.309 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Задовольняючи частково вимоги позивачів про стягнення з відповідача на їх користь судового збору, суд першої інстанції виходив з необхідності стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів судові витрати в сумі 81 грн. 20 коп., які вони понесли за вимогу стягнути з відповідача невиплачену суму орендної плати, а відповідач виплатив орендну плату тільки після звернення позивача до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналогічні положення містить п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах".

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивачі, кожна окремо, сплатили судовий збір у сумі 162,40 грн. за позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди.

У зв'язку з тим, що відповідачем ТОВ "Степове" під час розгляду справи було виплачено позивачам заборгованість по орендній платі за 2014 рік за договором від 03.05.2012 року, 02.03.2015 року представник позивачів звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог та відмову від вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі.

Однак, у зв'язку з тим, що судом першої інстанції відмовлено позивачам у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди, з урахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь кожного з позивачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 81,20 грн. за позовну вимогу про стягнення заборгованості по орендній платі, від якої вони відмовилися у зв'язку з задоволенням їх відповідачем після пред'явлення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: