УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Кафідової О.В., Нагорняка В.А.,Леванчука А.О., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення суми заборгованості, відсотків та пені за договором споживчого кредиту, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яке діє через представника Пітуха Василя Івановича, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товаристве «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору кредиту від 27 грудня 2007 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,90 % річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 27 грудня 2017 року.

27 грудня 2007 року для забезпечення кредитних зобовʼязань ОСОБА_6 були укладені договори поруки між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_7 та між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_8

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 умов договору станом на 25 листопада 2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 41 793,78 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 334 057,69 грн, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 337 398,27 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 27 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі кредитний договір), за яким останній отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитним договором у розмірі 13,90 % річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 27 грудня 2017 року.

27 грудня 2007 року для забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_6 були укладені договори поруки: № 0/01 між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_7 та № 0/02 між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_8, згідно з яким поручителі зобов'язувалися перед кредитором відповідати за невиконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту та відсотків, передбачених кредитним договором.

Боржником не виконані зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 25 листопада 2013 року йому нарахований борг у розмірі 337 398,27 грн, з яких: 256 405,69 грн - заборгованість за кредитом; 62 413,50 грн - заборгованість за відсоткам; 15 238,50 грн - пеня.

Боржником сума боргу не спростована та не заперечувалась у судах.

Задовольняючи позов у частині вимог до позичальника ОСОБА_6 та відмовляючи у задоволені позову до ОСОБА_7 і ОСОБА_8 як поручителів, місцевий суд, з чим погодився і апеляційний суд, керувався ч. 4 ст. 559 ЦК України з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14). А саме те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про установлення цим договором строку припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому суди виходили лише з того, що позичальник ОСОБА_6 припинив вносити кошти на погашення тіла кредиту - 01 січня 2012 року, оскільки останній платіж вніс - 21 грудня 2011 року. А оскільки з 01 січня 2012 року до моменту пред'явлення позову пройшло більше шести місяців суди дійшли висновку, що порука є припиненою.

Однак з таким висновком судів повністю погодитись не можна, оскільки суди не дослідили обставини щодо встановлення сторонами у кредитному договорі строків виконання договірних зобов'язань.

Додатком № 1 до укладеного між банком та позичальником кредитного договору передбачено щомісячне погашення кредиту, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом усього строку дії договору (а. с. 12-13, т. 1). У цьому графіку вказані загальні розміри суми, максимальний залишок заборгованості яких не повинен перевищувати на відповідну дату, і в цю суму входить як заборгованість за тілом кредиту, так і проценти без розмежування їх розміру.

Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 27 грудня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно з умовами відповідної угоди сторін.

Таким чином, безпосередньо умовами кредитного договору прописано, що кінцевий термін настання строку виконання основного зобов'язання в будь-якому випадку наступає в конкретний день, місяць і рік, а саме 27 грудня 2017 року.

Відповідно до п. 3.1 договорів поруки, укладених для забезпечення кредитних зобовʼязань ОСОБА_6, вони діють до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

До відносин за кредитним договором згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, зміст обов'язку позичальника повернути позику згідно із ч. 1 ст. 1049 параграфу 1 ЦК України містить як обов'язок повернути позикодавцеві позику (у такій саме кількості), так і у строк та в порядку, що встановлені договором.

З аналізу вказаних норм випливає, що, підписавши договір поруки, поручителі підтвердили, що їм (п. 1.2) добре відомі умови кредитного договору, зокрема сума кредитного договору та термін виконання кредитного договору - 27 грудня 2017 року, якщо згідно з умовами кредитного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов'язання.

Так, у розділі 6 кредитного договору передбачено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку, згідно з п. 6.1.2 якого банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

У зв'язку з порушенням позичальником договірних зобов'язань банк використав своє право та 02 жовтня 2013 року звернувся із вимогою до позичальника та поручителів про погашення суми простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дня отримання цієї вимоги, а у разі невиконання цієї вимоги банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав на 32 день з дати одержання позичальником цього повідомлення.

У зв'язку з невиконанням вимоги, банк звернувся з відповідним позовом до суду у грудні 2013 року.

Судом першої інстанції встановлено, що позичальник ОСОБА_6 припинив вносити кошти на погашення тіла кредиту - 01 січня 2012 року, оскільки останній платіж вніс - 21 грудня 2011 року. Такого висновку суд дійшов на підставі наявного на аркушах 12-13 матеріалів справи розрахунку.

Разом з тим, на вказаних аркушах справи, на які посилаються суди першої та апеляційної інстанцій, міститься графік погашення кредиту, який є додатком № 1 до укладеного сторонами кредитного договору, в якому відсутні дані про фактично внесені позичальником кошти.

Одночасно із наявного у матеріалах справи розрахунку (а. с. 18-28, т. 1) вбачається, що останній платіж було внесено 25 вересня 2013 року. Суди цьому розрахунку оцінки не надали.

Вказане унеможливлює перевірку встановлених судами обставин щодо припинення договорів поруки у зв'язку із пропуском встановленого ст. 559 ЦК України строку пред'явлення вимоги до поручителів та правильності висновку судів щодо відмови у задоволенні вимог до поручителів.

Оскільки відповідальність позичальника і поручителів є солідарною, скасуванню підлягають оскаржувані судові рішення повністю.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, необхідно скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2011_11_02/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2011_11_02/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яке діє через представника Пітуха Василя Івановича, задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: О.В. Кафідова
А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана