Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1358/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Регеша В. О.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

01.07.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Мурашка С.І.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що між банком та відповідачем 12 лютого 2008 року було укладено договір про надання кредиту, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак умови договору відповідачем не виконуються, в результаті чого виникла заборгованість. Тому, уточнивши позовні вимоги з урахуванням стягнутої заборгованості за судовим наказом, банк і просив стягнути з відповідача на його користь різницю заборгованості у розмірі 1 342,43 дол. США, що за курсом НБУ на 28 лютого 2015 року складає суму 37 270,05 грн., а також судові витрати у розмірі 243,60 грн. (а.с. 92-93).

Залучивши до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції, рішенням Світловодського міськрайонного суду від 22 квітня 2015 року у задоволенні вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що банк звернувся до суду з позовом, пропустивши встановлений законом строк позовної давності, відмовивши у задоволенні вимог позивача в повному обсязі у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначається, зокрема, що сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності, що не заборонено ст. 259 ЦК, тому строк позовної давності не може бути пропущеним. Відповідач не надав до банку письмової заяви про закриття картрахунку, у зв»язку з чим строк дії карти відповідача було продовжено на такий же строк. Однак суд не звернув увагу на ці обставини і застосував при вирішенні спору позовну давність.

Третя особа належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання представник не з»явився, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 12 лютого 2008 року між банком та відповідачем було укладено договір № б/н на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якого на ім'я відповідача банк відкрив картковий рахунок, здійснюючи його обслуговування, надав відповідачеві кредитний ліміт на загальну суму 2 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитною лінією у розмірі 1,8 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 11-17).

Станом на 28 лютого 2015 року банком визначена заборгованість відповідача в сумі 1 342,43 доларів США, що за курсом НБУ складає 37 270,05 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1 670,50 дол. США, із заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 226,50 дол. США, з заборгованості з комісії за користування кредитом - 501,30 дол. США, з штрафу (фіксована частина) - 20,68 дол. США; з штрафу (процентна складова) - 47,25 дол. США, за вирахуванням 2 123,80 дол. США, яка була задоволена судовим наказом Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2010 року (а.с. 92-93).

Відповідач заперечував проти погашення вказаної заборгованості, посилаючись на те, що згідно судового наказу від 26 березня 2010 року, яким з нього було стягнуто всю суму боргу до закінчення терміну дії договору, вважав, що боргові зобов'язання по даному кредитному договору повністю погашені, просив суд відмовити у задоволенні позову у зв"язку із пропуском позивачем позовної давності (а.с.43,44).

З матеріалів справи вбачається і було враховано судом, що у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати чергових платежів банк реалізував своє право на пред'явлення вимоги до позичальника про виконання зобов'язань за кредитним договором, звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за даним кредитним договором в сумі 2 123,80 доларів США і відповідно до судового наказу від 26 березня 2010 року Ленінським районним судом м. Кіровограда стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку зазначену суму заборгованості по даному кредитному договору ( (а.с.6).

Згідно постанови державного виконавця ВДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції від 29 вересня 2012 року виконавче провадження за даним судовим наказом було закінчено у зв»язку із сплатою суми боргу 2 123,80 доларів США, що підтверджується також відповідними платіжними дорученнями про перерахування третьою особою боргу на рахунок банку (а.с. 43, 112-115).

Дані обставини підтвердив у судовому засіданні представник третьої особи ВДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції та не заперечував представник позивача (а.с.100-101, 124-125).

Встановлено та не заперечується представником позивача, що після винесення судового наказу №2-н-450/10 від 26 березня 2010 року по час звернення до суду з даним позовом 25 листопада 2014 року позивач не заявляв жодних претензій з приводу даного кредиту.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

В законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст. ст. 532, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову через сплив позовної давності (а.с.44).

Останній щомісячний платіж, який було проведено відповідачем по даному кредитному договору, відбувся 27 липня 2010 року (а.с. 7-9, 46-49), чого не заперечував і представник позивача у судовому засіданні.

Відповідно до п. 3.1. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовому боці картки. Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного строку.

Згідно копії кредитної картки наданої відповідачем, строк її дії закінчується у лютому 2011 року (а.с.45).

Тому правильним є висновок суду про те, що строк позовної давності за даним позовом слід відраховувати з 1 березня 2011 року, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, згідно наданого позивачем розрахунку відповідач останній щомісячний платіж сплатив 27 липня 2010 року, банк вправі був звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості у строк до 28 лютого 2014 року, а звернувся 25 листопада 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Доказів поважності причин пропуску позовної давності банк не надав, але посилається на те, що строк позовної давності не пропустив, оскільки згідно п.9.12 зазначених Умов якщо протягом 12 місяців жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін.

Такі доводи банку не можна визнати обґрунтованими і висновків суду вони не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Так, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Сторони не заперечували, що перевипуск картки або ж видача нової картки відповідачу не здійснювалася.

Таким чином, доводи банку щодо збільшення строку позовної давності у зв»язку з подовженням строку дії договору у відповідності до п.9.12 договору п.9.3 Умов надання банківських послуг та відсутності письмової заяви відповідача про закриття картрахунку не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та суперечать зазначеній правовій позиції Верховного Суду України.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову банку відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки банк звернувся до суду зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка. При цьому, погашення кредитної заборгованості достроково при примусовому виконанні судового наказу не може вважатися перериванням перебігу позовної давності у розумінні ст.264 ЦК України.

Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: