АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/636/15 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - ОСОБА_1, представника ТзОВ "АУЗ Факторинг" ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АУЗ Факторинг до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

28.08.2013 року ТОВ АУЗ Факторинг звернулося з вищенаведеним позовом. Вимоги аргументовано тим, що 01.07.2010 року між ОСОБА_4 та ТОВ "АУЗ Факторинг" було укладено Договір про погашення заборгованості за кредитним договором № 139-04/10-12 та Договір про погашення заборгованості № 140-04/10-12. Відповідно до умов договорів ОСОБА_4 зобовязався сплатити TOB "АУЗ Факторинг" - 980000 грн. в рахунок погашення заборгованості, що виникла в результаті невиконання умов кредитних договорів: №39/08-КЛ від 07.07.2008року, №40/08-КЛ від 07.08.2008року, №52/08-КЛ від 22.09.2008року, №64/08-КЛ від 18.12.2008року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за Договорами №139, №140, між TOB "АУЗ Факторинг" та ОСОБА_3 02.07.2010 року було укладено Договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 597. Іпотекодавець передав в іпотеку TOB "АУЗ Факторинг" житловий будинок з підвалом, мезоніном за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, Смиковецька сільська рада, Підволочиське шосе, 3 км., будинок № 14.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.09.2014 року позов задоволено частково і в рахунок погашення заборгованості за договорами про погашення заборгованості - 01.07.2010 року №№139-04/10-12, 140-04/10-12 звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ "АУЗ Факторинг" шляхом застосування процедури продажу. Надано ТОВ "АУЗ Факторинг Україна" право продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупця із визначенням ціни продажу суб'єктом оціночної діяльності у порядку, встановленому чинним законодавством.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове - відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "АУЗ Факторинг Україна", посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не врахував правомірність виконання відповідачами зобовязань перед первинними кредиторами і позивачем не надано доказу купівлі права вимоги за кредитними договорами. Зазначає, що суд не врахував, що у разі порушення основного зобовязання та умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги, викладені в апеляційній скарзі підтримав оскільки кредитні договори, за умовами яких стягнуто заборгованість, виконані первинним Позичальником.

Представник ТзОВ "АУЗ Факторинг" з рішенням суду першої інстанції погоджується.

Сторонами взаємної домовленості щодо позасудового врегулювання спору і укладення мирової угоди не досягнуто.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з порушення відповідачем взятих на себе зобовязань.

Судом встановлено, що 01.07.2010 року між ТОВ "АУЗ Факторинг" (кредитор) та ОСОБА_4 був укладений договір №139-04/10-12 про погашення заборгованості, за умовами якого він у визначенні графіком строки зобовязаний сплатити суми заборгованості - по тілу кредиту, відсотках, штрафних санкціях за кредитними договорами:

- №39/08-КЛ від 07.07.2008р., укладений між субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_5 та Акціонерним товариством "Індустріально-експортний банк";

- №52/085-КЛ від 22.09.2008р., укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 та Акціонерним товариством "Індустріально-експортний банк".

Як вбачається із п. 1.2 договору, 26.09.2009р. між АТ "Індустріально-експортним банком" та ТОВ "АУЗ "Факторинг" був укладений договір факторингу №03/09, згідно з яким за реєстром боржників відбулося відступлення права вимоги за кредитним договорами і ТОВ "АУЗ Факторинг" набуло прав кредитора до ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно п. 2.2 сторони домовилися, що боржник ОСОБА_4 бере на себе зобовязання щодо погашення перед кредитором заборгованості в 490000 грн., що виникла в результаті невиконання умов кредитних договорів, зазначених в п. 1.1 цього договору.

01.07.2010р. між ТОВ "АУЗ Факторинг" та ОСОБА_4 укладено договір №140-04/10-12 про погашення заборгованості, за умовами якого він у визначенні графіком строки зобовязаний сплатити суми заборгованості по тілу кредиту, відсотках, штрафних санкціях за наступними кредитними договорами:

- №40/08-КЛ від 07.08.2008р., укладеним між субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_7 та АТ "Індустріально-експортний банк";

- №64/08-КЛ від 18.12.2008р, укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 та Акціонерним товариством "Індустріально-експортний банк".

Як вбачається із п. 1.2 договору 26.09.2009р. між АТ "Індустріально-експортним банком" та ТОВ "АУЗ Факторинг" укладено договір факторингу №03/09, згідно з яким за реєстром боржників відбулося відступлення права вимоги за кредитним договорами і ТОВ "АУЗ Факторинг" набуло прав кредитора до ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Згідно п. 2.2 сторони домовилися, що ОСОБА_4 бере на себе зобовязання щодо погашення перед кредитором заборгованості в 490000 грн., що виникла в результаті невиконання умов кредитних договорів, зазначених в п. 1.1 цього договору.

З метою забезпечення виконання взятого зобовязання ОСОБА_4 згідно Договорів №140-04/10-12, №139-04/10-12 між ТзОВ "АУЗ Факторинг" (Іпотекодаржатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) 02.07.2010р. укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрованим в реєстрі за №597.

За умовами Договору іпотеки Іпотекодавець передав в іпотеку житловий будинок з підвалом, мезоніном за адресою: Підволочиське шосе, 3 км., будинок № 14, Смиковецька сільська рада, Тернопільський район, Тернопільська область, вартістю 573 040 грн. Житлова будівля та земельна ділянка, на якій вона розташована належить Іпотекодавцю на праві власності.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19.11.2012р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10.01.2013р., у справі за позовом ТзОВ "АУЗ Факторинг" до ОСОБА_4 ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ТзОВ "АУЗ Факторинг" 490000 грн. по Договору про погашення заборгованості від 01.07.2010 р. №139-04/10-12 та 490000 грн. по Договору про погашення заборгованості №140-04/10-12 від 01.07.2010 р.; 1700 грн. судового збору; 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині заявлених позовних вимог щодо солідарного стягнення боргу із ОСОБА_3 в задоволенні відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, наявність простроченого виконання зобовязання та відповідної заборгованості є встановленою обставиною, сторонами не оспорена, рішення та ухвала набрали законної сили.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10.01.2013р. встановлено, що 24.11.2010р. на адресу ОСОБА_4. направлена вимога №213-01/10-12 про сплату заборгованості в розмірі 980000 грн., яка залишена останнім без належного реагування та задоволення.

З огляду на це, твердження апелянта, що згідно заяв ПАТ "Індустріально-експортний банк" від 12.07.2010р. №1343/06-586, №1343/06-587, №1343/06-589, №1343/06-572, №1343/06-579, №1343/06-588 (а.с.94-99) наявне повне виконання СПД-ФО ОСОБА_5 умов кредитного договору №39/08-КЛ від 07.08.2008р. СПД-ФО ОСОБА_7 умов кредитного договору №40/08-КЛ від 07.08.2008р. судом оцінюються критично.

У даних заявах зазначено про кредитний договір №39/08-КЛ від 07.08.2008р. між ОСОБА_5 та АТ "Індустріально-експортний банк", а згідно договору №139-04/10-12 про погашення заборгованості йде мова про кредитний договір від 07.07.2008р.

Згідно договору факторингу №03/09 від 26.09.09.р. право вимоги за Кредитними договорами перейшло до ТзОВ "АУЗ Факторинг", тому ПАТ "Індустріально-експортний банк" не мав права стверджувати погашення заборгованості станом на 12.07.2010р.

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги лист ПАТ "Креді ОСОБА_9" (правонаступник ПАТ "Індустріально-експортний банк") №13206/5151 від 28.07.2014р., де зазначено, що заборгованість позичальниками за кредитними договорами №39/08-КЛ від 07.07.2008р., №40/08-КЛ від 07.08.2008р., №64/08-КЛ від 18.12.2008р., №52/08-КЛ від 22.09.2008р. станом на 26.09.2009р. погашені не була (а.с.115).

Відповідно до ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи положення ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.589, 590 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч.1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Твердження апелянта про те, що до нього не надходила жодна вимога від ТзОВ "АУЗ Факторинг" про заборгованість та необхідність усунення порушення, а тому не дотримана процедура врегулювання спору, колегією суду оцінюється критично.

Згідно п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012р. №5 невиконання вимог ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст.124 Конституції України.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції мав визначити спосіб реалізації предмету іпотеки через проведення експертизи, колегією суддів оцінюються критично, оскільки рішенням суду першої інстанції зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки із визначенням ціни продажу предмету іпотеки субєктом оціночної діяльності у порядку.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізація предмета іпотеки з прилюдних торгів здійснюється згідно з вимогами ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", ст.41-49 Закону України "Про іпотеку" та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністрества юстиції України від 27.10.1999р. №68/5.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Примусова реалізація заставленого майна, як стадія виконавчого провадження, є сукупністю дій і правовідносин, які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Отже, визначення ціни предмету іпотеки здійснюється відповідно до законодавства, на стадії виконавчого провадження, а не шляхом призначення судом експертизи.

Колегія суддів критично оцінює і доводи апелянта стосовно неправомірності стягнення заборгованості у гривнях, оскільки валютою кредиту були долари США.

Кредит надавало АТ "Індустріально-експортний банк", а до ТзОВ "АУЗ Факторинг" перейшло право вимоги згідно Договору факторингу, а отже, сам позивач кредит в іноземній валюті не надавав.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом - правова позиція Верховного суду України у справі №6-145цс14 від 24.09.2014р.

Таким чином, твердження апелянта спростовуються дослідженими колегією суддів матеріалами справи. Наявні рішення Тернопільського міськрайонного суду (а.с.11) та ухвала апеляційного суду Тернопільської області (а.с.12), які не були оскаржені ОСОБА_3 як іпотекодавцем, підтверджують наявність заборгованості - 980000 грн. перед ТзОВ "АУЗ Факторинг", яка не була погашена.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_10