Справа № 192/352/15-ц
Провадження № 2/192/222/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2015 р.СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.,

при секретарі - Савчуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що стягнення грошових коштів в сумі 1079 гривень 40 копійок.

На обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, з метою забезпечення відновлення здоровя застрахована особа та члени її сімї (а також особа, яка навчається у вищому навчальному закладі) мали право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах у межах асигнувань, установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі, та в порядку та на умовах, визначених правлінням Фонду.

Пунктом 4.5 розділу 4 «Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», затвердженого постановою правління Фонду 25 лютого 2009 року №12, передбачено виділення застрахованій особі путівки в двомісний номер з частковою оплатою в розмірі 20 відсотків її вартості на підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування, при цьому за умовами п.4.13 розділу 4 зазначеного Порядку часткова оплата вартості путівки до санаторію вноситься до каси страхувальника за основним місцем роботи застрахованої особи, а при відсутності каси через установу банку на транзитний рахунок органу Фонду за місцем обліку страхувальника.

Рішенням комісії із соціального страхування Башмачанської середньої загальноосвітньої школи від 20 лютого 2014 року відповідачем як застрахованою особою в розумінні ст.2 Закону України №2240 у лютому 2014 року отримано путівку №005116 за рахунок коштів Фонду вартістю 5397,00 гривень, з яких підлягали сплаті застрахованою особою на користь Фонду 1079,40 гривень.

В той же час, не зважаючи на факт предявлення відповідачем квитанції про часткову оплату вартості путівки у порядку п.4.14 розділу 4 Порядку, грошові кошти у розмірі 20 відсотків її вартості в сумі 1079,40 гривень на транзитний рахунок органу Фонду Солонянської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не надійшли, а направлена 02 лютого 2015 року з метою досудового врегулювання спору вимога залишена без задоволення.

Пунктом 6.4 Порядку №12 та ст.32 Закону України №2240 передбачена відповідальність застрахованої особи за незаконне одержання з її вини соціальної послуги, у звязку з чим та відповідно до ст.1212 ЦК України, за якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно, при цьому повернути зазначене майно особа зобовязана і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала, а положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, прохали стягнути з відповідача на їх користь грошові кошти в сумі 1079 гривень 40 копійок.

Представник позивача в судовому засіданні позовом підтримав з зазначених в позовній заяві підстав та пояснив, надавши і письмові пояснення по суті позову (а.с.33-35), що оскільки відповідачка скористалась правом застрахованої особи на отримання санаторно-курортного лікування, то повинна здійснити на рахунки Фонду перерахування 20% вартості отриманої путівки, а оскільки грошові кошти на рахунок фонду не надійшли і після надання відповідачем квитанції про їх сплату через банківську установу, то необхідно стягнути ці кошти з відповідача за рішенням суду як безпідставно отримане майно. Оскільки Фонд не працює безпосередньо з застрахованою особою, а має стосунки зі страхувальником, який є підприємство на якому працює застрахована особа, то про ненадходження грошових коштів за отриману відповідачем путівку на санаторно-курортне лікування їм стало відомо після ненадходження грошовим коштів за видану путівку на рахунки Фонду. При здійснені перевірки правильності видачі санаторно-курорних путівок у відділі освіти Солонянської районної державної адміністрації, в тому числі відповідачеві, порушень виявлено не було, путівка відповідачці була видана правомірно у встановленому законом порядку. Оскільки у ПАТ «Брокбізнесбанк», через який відповідачем було сплачено грошові кошти за путівку, було введено тимчасову адміністрацію, то їх звернення до зазначеної банківської установи не привело до вирішення питання щодо надходження на рахунки Фонду сплачених відповідачем грошових коштів.

Відповідач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи особисто під розписку (а.с.26), в судове засідання 12 червня 2015 року не з'явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи у її відсутність за участю її представника, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє представник з усіма повноваженнями сторони у справі на підставі довіреності (а.с.20-21). В судовому засіданні 15 травня 2015 року позов не визнала та пояснила, що вона дійсно отримала санаторно-курортну путівку та використала її у 2014 році, при цьому через банк нею було сплачено вартість 20% даної путівки, а квитанція надана до комісії соціального страхування, після чого їй і видали путівку, але чому кошти не дійшли до Фонду їй не відомо. Вважає, що вона виконала свій обовязок по оплаті путівки, а грошові кошти не надійшли не з її вини.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, надавши і письмові заперечення на позов (а.с.47), що відповідачем санаторно-курортна путівка в 2014 році була отримана правомірно в установленому законом порядку, що підтвердив і Фонд при здійсненні перевірки правомірності видачі путівок відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації. При отримані путівки відповідачем було проведено попередньо оплату 20 відсотків її вартості через банківську установу, про що є відповідні квитанції, про що було зазначено і у фінансовому звіті комісії соціального страхування. Вважав, що вини відповідача в ненадходженні грошових коштів на рахунок Фонду не має, тому відсутні і підстави для стягнення з неї повторно вартості 20 відсотків путівки. І він, і відповідач звертались до представника тимчасової адміністрації ПАТ «Брокбізнесбанк» з приводу неперерахування коштів фонду після їх сплати відповідачем, але відповіді до даного часу з приводу цих коштів не отримано.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Положеннями частини першої та частини третьої статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, але втратив чинність з 01 січня 2015 року на підставі Закону України N 77-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», з метою забезпечення відновлення здоровя застрахована особа та члени її сімї (а також особа, яка навчається у вищому навчальному закладі) мали право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах у межах асигнувань, установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі, та в порядку та на умовах, визначених правлінням Фонду. Надання послуг застрахованим особам, пов'язаних із санаторно-курортним лікуванням, здійснюється за наявності медичних показань.

Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року №12 було затверджено «Порядок отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», пунктом 4.5 розділу 4 якого передбачено виділення застрахованій особі путівки в двомісний номер з частковою оплатою в розмірі 20 відсотків її вартості на підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування, при цьому за умовами п.4.13 розділу 4 зазначеного Порядку часткова оплата вартості путівки до санаторію вноситься до каси страхувальника за основним місцем роботи застрахованої особи, а при відсутності каси через установу банку на транзитний рахунок органу Фонду за місцем обліку страхувальника. Аналогічні положення містяться в ст.22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240.

Судом встановлено, що згідно поданої відділом освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області заявки страхувальника про виділення за рахунок коштів Фонду на санаторно - курортне лікування для застрахованих осіб та членів їх сімей (додаток 1 до Порядку №12), накладної №0017 від 27 січня 2014 року Солонянським МРВД Дніпропетровського ОВ ФСС з ТВП (а.с.36-39) відділу освіти Солонянської РДА було передано три путівки на санаторно курортне лікування, в тому числі 2 путівки по оздоровчій установі Новомосковський № 005116 та №004139 вартістю 5397,00 гривень кожна.

Згідно рішення засідання комісії соціального страхування Башмачанської середньої загальноосвітньої школи від 20 лютого 2014 року відповідачеві ОСОБА_1 як застрахованій особі було визначено допомогу на виділення путівки до санаторію вартістю 5397 гривень з початком терміну 3.03.14 року, при цьому розмір часткової оплати путівки складав 1079 гривень 40 копійок (а.с.6).

З квитанції №51/99 від 24.02.14 (а.с.4) вбачається, ОСОБА_3 через банк платника АТ «Брокбізнесбанк» було сплачено за путівку 1079 гривень 40 копійок, що складає 20 відсотків її вартості, а вказане свідчить про те, що оплата путівки відповідачем проведена до її використання відповідно до вимог п. 4.5 розділу 4 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Санаторно - курортна путівка була використана застрахованою особою згідно зворотного талону до путівки №005116 (а.с.5).

З акту перевірки №189 від 30 травня 2014 року Дніпропетровським обласним відділенням фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації при проведені суцільної перевірки дотримання страхувальником порядку видачі путівок на санаторно-курортне лікування та їх цільового використання порушень не встановлено (а.с.41). В той же час, було зафіксовано той факт, що застрахованою особою ОСОБА_1 було здійснено часткову оплату за отриману до санаторію «Новомосковський» путівку №005116 через ПАТ «Брокбізнесбанк», але грошові кошти на рахунок Солонянської МрВД не надійшли, що вбачається і з довідки Солонянської МРВД Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с.30).

За результатами даної перевірки будь-якого рішення по питанню часткової сплати грошових коштів за отриману путівку відповідно до положень ст.22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240 Дніпропетровським обласним відділенням фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не приймалось.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що санаторно-курортна путівка відповідачеві ОСОБА_1 була видана відповідно до вимог як Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240, так і затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №12 від 25 лютого 2009 року «Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», тобто в установленому актом цивільного законодавства порядку, при цьому не встановлено будь-яких неправомірних дій з боку відповідача щодо ненадходження сплачених нею за путівку грошових коштів на рахунок Фонду.

Більш того, в судовому засіданні встановлено, що ненадходження сплачених відповідачем через банківську установу грошових коштів повязано не з діями відповідача, а у звязку з тим, що в ПАТ «Брокбізнесбанк» спочатку було введено тимчасову адміністрацію, а потім розпочато процедуру ліквідації (а.с.22,42-46), про що свідчать відповіді ПАТ «Брокбізнесбанк» на звернення як позивача, так і відповідача та його представника (а.с.22,42-46).

Згідно положень стаття 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240 Застрахована особа несе відповідно до закону відповідальність за незаконне одержання з її вини (підроблення, виправлення в документах, подання недостовірних відомостей тощо) матеріального забезпечення та соціальних послуг за цим Законом. Аналогічні положення передбачені і п.6.4 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до ч.1-ч.2 ст.1212 глави 83 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобовязань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту, тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відсутні визначені законом підстави для застосування до спірних правовідносин і ст.1212 ЦК України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є не обґрунтованими на законі і такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з чим в задоволені позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11-13,1212,1213 ЦК України, Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240, Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 17 червня 2015 року.

Головуючий: суддя