Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/8891/13-ц
Провадження № 2/369/646/15
РІШЕННЯ

Іменем України

04.06.2015 року Києво Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_5 служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення виконавчого комітету сільської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації, поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя і визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_1, одружилась з ОСОБА_2 27 червня 1998 року згідно свідоцтва про одруження, виданого 27 червня 1998 року відділом РАЦС Жовтневого району м. Києва. З 1993 року вона з ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом і вели спільне господарство.

Рішенням виконкому ОСОБА_4 сільської ради від 10 вересня 1993 року ОСОБА_2 безкоштовно передано у власність земельну ділянку площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області для будівництва та обслуговування жилого будинку. 23 липня 1998 року ОСОБА_2 було видано Державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку.

Починаючи з травня 1995 року на цій земельній ділянці вона з ОСОБА_2 за спільні сімейні кошти почали будувати жилий будинок. В період з 2005 року по вересень 2008 року жилий будинок був ними перебудований. Факт будівництва жилого будинку на земельній ділянці площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина в період з 1995 року по 2008 рік підтверджується наступними письмовими доказами: 1. Пунктом 1.2. Договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 і його сином ОСОБА_3, в якому зазначено, що згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданої Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі від 05 травня 2008 року, площа земельної ділянки, що відчужується, перебуває під сільськогосподарськими угіддями-ріллею: 723 кв.м. та під забудовою-285 кв.м.; 2. Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 23 липня 1998 року, в якому зазначено, що під будівлями знаходиться 0,0285 га; 3. Витягом від 05 травня 2008 року № 3465/1 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, згідно з яким площа земельної ділянки під забудовою становить 285 кв.м., що також зазначено у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2011 року; 4. Технічним паспортом від 22 жовтня 2009 року, в якому зазначено, що станом на 22 жовтня 2009 року будинок був повністю збудований; 5. Кредитним договором від 11 жовтня 2007 року, укладеним на її ім»я, з цільовим призначенням кредиту-на ремонт будинку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37; 6. Розпискою від її імені про те, що 07 червня 1995 року вона позичила кошти в сумі 60 мільйонів крб. на будівництво будинку по вул. Проектуємій (тепер вул. Парникова) в с. Крюківщина; 7. Розпискою від її імені, яка свідчить про те, що 11 вересня 2007 року вона позичила гроші на ремонт даного будинку; 8. Договором від 25 листопада 2008 року купівлі єврософи в будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, укладений 21 січня 2002 року; 10. Актами від 09 січня 2001 року про перевірку кратності повітрообміну в кухні та в топці будинку по вул. Парниковій, 37 в с. Крюківщина; 11. Договором на користування електричною енергією побутовим споживачем від 22 жовтня 2001 року та Переліком сум за період по особовому рахунку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 за 2001-2011 р.р.; 12. Актами депутата від 26 липня 2009 року, що підтверджують факт її проживання з чоловіком ОСОБА_2 в новозбудованому будинку з 1995 року по липень 2009 року за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37.

Крім того, факт будівництва житлового будинку по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина в період з 1995 року по 2008 рік за їхні з ОСОБА_2 спільні кошти та спільними зусиллями, а також обставини їхнього проживання в цьому будинку може бути також підтверджено показаннями свідків.

У липні 2009 року ОСОБА_2 в стані алкогольного сп»яніння наніс їй декілька ударів і вона була змушена поїхати до лікарні. Після повернення з лікарні вона не змогла увійти до будинку, так як відповідач ОСОБА_2 змінив замок на вхідних дверях. З того часу ОСОБА_2 і його син ОСОБА_3 чинять їй перешкоди у вселенні в зазначений будинок, тому вона змушена винаймати житло.

У травні 2009 року їй випадково стало відомо, що ОСОБА_2 19 грудня 2008 року без її згоди подарував своєму синові ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина.

Враховуючи, що жилий будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина не прийнятий в експлуатацію, але будувався згідно з законом, суд має визнати за нею право власності на ? частину будівельних матеріалів, а також права забудовника жилого будинку з правом прийняття будинку в експлуатацію.

Позивач ОСОБА_1 вважала, що при поділі між подружжям незавершеного будівництвом нерухомого майна, що будувалось згідно з законом і є спільною сумісною власністю, до кожного з подружжя переходить право власності на будівельні матеріали, також права і обов»язки забудовника. Рішенням ОСОБА_4 сільської ради від 27 березня 1992 року ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність 19 січня 1996 року), повноваження щодо надання дозволів на будівництво, прийняття в експлуатацію та видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно відносилось до компетенції місцевих рад. Таким чином, проведене нею з спільно з ОСОБА_2 будівництво жилого будинку по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина не є самочинним і здійснено відповідно до закону.

Таким чином, суд має визнати за нею право власності на ? частину будівельних матеріалів, що складають жилий будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, вартість якого згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2011 року становить 1 076 304 грн., а також визнати за нею права та обов»язки забудовника ? частини жилого будинку № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, з правом прийняття будинку в експлуатацію і оформлення права власності.

Позивач ОСОБА_1 зазначала, що вона має право на виділення їй у власність ? частини земельної ділянки для обслуговування своєї частини жилого будинку.

Враховуючи, що оскільки згідно вимог ст. 60 СК України і ст. 377 ЦК України їй має належати ? частина земельної ділянки по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, то ОСОБА_2 не мав права відчужувати цю земельну ділянку своєму синові ОСОБА_3 за договором дарування від 19 грудня 2008 року.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 120, 152, 210 ЗК України, ст. ст. 15, 16, 215, 331, 368, 372, 377, 392 ЦК України, ст. ст. 21, 36, 60, 61, 68-72 СК України, просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 19 грудня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 5163; поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2, визнавши за нею, ОСОБА_1, і за ОСОБА_2 право власності по ? частині будівельних матеріалів та конструкційних елементів, що складають незавершений будівництвом жилий будинок загальною площею 334,7 кв.м., житловою площею 98,7 кв.м., та незавершені будівництвом господарські будівлі та споруди по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, дійсна ринкова вартість якого становить 1 076 304 грн.; визнати за нею, ОСОБА_1, і ОСОБА_2 права і обов»язки забудовника будинковолодіння № 37 по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області з правом прийняття будинковолодіння в експлуатацію і оформлення на нього права власності; поділити в натурі між співвласниками незавершений будівництвом жилий будинок загальною площею 334,7 кв.м., житловою площею 98,7 кв.м., та незавершені будівництвом господарські будівлі та споруди по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, що складають: 2-1 коридор площею 11,8 кв.м., 2-2 комору площею 2,7 кв.м., 2-3 сходи 13,8 кв.м., 2-4 житлову кімнату площею 22,3 кв.м., 2-5 передпокій 16,4 кв.м., 2-6 житлову кімнату площею 13,2 кв.м., 2-7 кухню площею 10,4 кв.м., 2-8 санвузол площею 2,6 кв.м., 2-9 вбиральню площею 1,7 кв.м., 2-V приміщення площею 8,4 кв.м., 3-2 гараж площею 39,2 кв.м., 3-3 коридор площею 5,1 кв.м., 3-4 коридор площею 4,8 кв.м., 3-5 коридор площею 19,0 кв.м., терасу площею 10,6 кв.м., господарський блок «Б» площею 75,3 кв.м., надбудову над «Б» площею 27,2 кв.м., ворота (1/2 частина), хвіртку -1/2 частина, огорожа-1/2 частина, вартість яких становить 498637 грн. 50 коп., та визнати за нею права і обов»язки забудовника вказаних приміщень, будівель та споруд з правом прийняття їх в експлуатацію; Визнати за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи, що складають: 1-1 передпокій площею 6,3 кв.м., 1-2 коридор площею 6,3 кв.м.. 1-3 вбиральню площею 1,9 кв.м., 1-4 санвузол площею 6,7 кв.м., 1-5 житлову кімнату площею 32,2 кв.м., 1-6 кухню площею 19,1 кв.м., 1-7 коридор площею 11,3 кв.м., 1-8 житлову кімнату площею 19,8 кв.м., 1-9 житлову кімнату площею 11,2 кв.м., 3-1 сходи площею 2,8 кв.м., 3-1 приміщення площею 27,2 кв.м., 3-ІІ приміщення площею 2,8 кв.м., 3-ІІІ приміщення площею 10,8 кв.м., 3-IV приміщення площею 4,9 кв.м., терасу площею 17,9 кв.м., ганок площею 10,5 кв.м., сарай «В» площею 53,3 кв.м.. надбудову над «В» площею 26,6 кв.м., ворота (1/2 частина), хвіртку -1/2 частина, огорожа-1/2 частина, вартість яких становить 577666,50 грн., та визнати за ОСОБА_2 права та обов»язки забудовника вказаних приміщень, будівель та споруд з правом прийняття їх в експлуатацію, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь різницю у вартості ідеальних часток будинковолодіння № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області у розмірі 39514,50 грн.; Поділити між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в натурі земельну ділянку площею 0,1008 га, вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, по ? частині земельної ділянки кожному в межах та конфігураціях, що будуть запропоновані експертом.

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву в порядку вимог ст. 31 ЦПК України до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_5 служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення виконавчого комітету сільської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації, поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_1, одружилась з ОСОБА_2 27 червня 1998 року згідно свідоцтва про одруження, виданого 27 червня 1998 року відділом РАЦС Жовтневого району м. Києва. З 1993 року вона з ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом і вели спільне господарство.

Рішенням виконкому ОСОБА_4 сільської ради від 10 вересня 1993 року ОСОБА_2 безкоштовно передано у власність земельну ділянку площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області для будівництва та обслуговування жилого будинку. 23 липня 1998 року ОСОБА_2 було видано Державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку.

Починаючи з травня 1995 року на цій земельній вона з ОСОБА_2 за спільні сімейні кошти почали будувати жилий будинок. В період з 2005 року по вересень 2008 року жилий будинок був ними перебудований. Факт будівництва жилого будинку на земельній ділянці площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина в період з 1995 року по 2008 рік підтверджується наступними письмовими доказами: 1. Пунктом 1.2. Договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 і його сином ОСОБА_3, в якому зазначено, що згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданої Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі від 05 травня 2008 року, площа земельної ділянки, що відчужується, перебуває під сільськогосподарськими угіддями-ріллею: 723 кв.м. та під забудовою-285 кв.м.; 2. Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 23 липня 1998 року, в якому зазначено, що під будівлями знаходиться 0,0285 га; 3. Витягом від 05 травня 2008 року № 3465/1 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, згідно з яким площа земельної ділянки під забудовою становить 285 кв.м., що також зазначено у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2011 року; 4. Технічним паспортом від 22 жовтня 2009 року, в якому зазначено, що станом на 22 жовтня 2009 року будинок був повністю збудований; 5. Кредитним договором від 11 жовтня 2007 року, укладеним на її ім»я, з цільовим призначенням кредиту-на ремонт будинку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37; 6. Розпискою від її імені про те, що 07 червня 1995 року вона позичила кошти в сумі 60 мільйонів крб. на будівництво будинку по вул. Проектуємій (тепер вул. Парникова) в с. Крюківщина; 7. Розпискою від її імені, яка свідчить про те, що 11 вересня 2007 року вона позичила гроші на ремонт даного будинку; 8. Договором від 25 листопада 2008 року купівлі єврософи в будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, укладений 21 січня 2002 року; 10. Актами від 09 січня 2001 року про перевірку кратності повітрообміну в кухні та в топці будинку по вул. Парниковій, 37 в с. Крюківщина; 11. Договором на користування електричною енергією побутовим споживачем від 22 жовтня 2001 року та Переліком сум за період по особовому рахунку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 за 2001-2011 р.р.; 12. Актами депутата від 26 липня 2009 року, що підтверджують факт її проживання з чоловіком ОСОБА_7 в новозбудованому будинку з 1995 року по липень 2009 року за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37.

Той факт, що будівництво будинку № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина було закінчено до 2009 року, підтверджується також наступним, а саме 05 серпня 2007 року в будинку № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина померла ОСОБА_8, що підтверджується довідкою ОСОБА_4 медичної амбулаторії від 04 березня 2013 року. Ця обставина свідчить про те, що станом на 05 серпня 2007 року по вул. Парникова в с. Крюківщина знаходився жилий будинок.

Також позивач зазначала, що в період досудового слідства по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 95 ч. 1 КК України, проводились слідчі дії у 1999 році за адресою: с. Крюківщина, вул. Проектуєма, 26 (нині Парникова, 37 згідно довідки ОСОБА_4 сільської ради № 1158 від 02 серпня 2013 року про зміну адреси), а саме: в протоколі допиту свідка від 15 липня 1999 року батька обвинуваченого ОСОБА_2 зазначено, що свідок проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (нині Парникова, 37); В протоколі огляду і виїмки від 15 липня 1999 року вказано, що предметом огляду є приватний будинок № 26 по вул. Проектуєма (нині Парникова, 37); В постанові про накладення арешту на майно від 26 жовтня 1999 року зазначено, що ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 (нині Парникова, 37); В протоколі накладення арешту на майно від 26 жовтня 1999 року зазначено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживають ІНФОРМАЦІЯ_2 (нині Парникова,37); У виконавчому листі по кримінальній справі від 29 лютого 2000 року вказано, що ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 (нині Парникова, 37). Зазначені обставини також вказують на те, що станом на 2008 рік будинок вже був збудований.

Відповідно до довідки ПАТ «Київоблгаз» від 16 жовтня 2013 року про споживання природного газу по особовому рахунку № 201469-9, починаючи з 2001 року в будинку по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина почалось активне споживання газу. Факт будівництва спірного будинку до 2009 року підтверджується також товарним чеками, квитанціями та накладними про придбання будівельних матеріалів, копії яких на 25 аркушах додаються.

Крім того, факт будівництва житлового будинку по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина за їхні з ОСОБА_2 спільні кошти та спільними зусиллями, а також обставини їхнього проживання в цьому будинку може бути також підтверджено показаннями свідків.

У липні 2009 року ОСОБА_2 в стані алкогольного сп»яніння наніс їй декілька ударів і вона була змушена поїхати до лікарні. Після повернення з лікарні вона не змогла увійти до будинку, так як відповідач ОСОБА_2 змінив замок на вхідних дверях. З того часу ОСОБА_2 і його син ОСОБА_3 чинять їй перешкоди у вселенні в зазначений будинок, тому вона змушена винаймати житло.

У травні 2009 року їй випадково стало відомо, що ОСОБА_2 19 грудня 2008 року без її згоди подарував своєму синові ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина.

Незважаючи на те, що дану земельну ділянку ОСОБА_2 приватизував коли знаходився з нею у зареєстрованому шлюбі, згоду на її дарування він взяв у своєї колишньої дружини ОСОБА_9, згідно заяви до приватного нотаріуса від 19 грудня 2008 року.

Позивач ОСОБА_1 також зазначала, що за запитом суду ОСОБА_5 службою Києво-Святошинського РУЮ 05 листопада 2013 року була видана інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої домоволодіння № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина вже зареєстроване з видачею ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 лютого 2012 року.

Рішенням ОСОБА_4 сільської ради від 27 березня 1992 року ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель. Так як в період з 1995 року по 2008 рік цей будинок був побудований ними за спільні кошти подружжя і спільною працею, то суд має визнати за нею право власності на ? частину будинковолодіння № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, київської області.

Позивач ОСОБА_1 зазначала, що вона має право на виділення їй у власність ? частини земельної ділянки для обслуговування своєї частини жилого будинку.

Враховуючи, що оскільки згідно вимог ст. 60 СК України і ст. 377 ЦК України їй має належати ? частина земельної ділянки по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, то ОСОБА_2 не мав права відчужувати цю земельну ділянку своєму синові ОСОБА_3 за договором дарування від 19 грудня 2008 року.

Виходячи також з норм ст. 210 ЗК України, ч. 2 ст. 65 СК України договір дарування земельної ділянки площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина. укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 19 грудня 2008 року, має бути визнаний судом недійсним.

Оскільки ОСОБА_3 не будував спірний жилий будинок і не має на нього жодних прав, підлягають також визнанню недійсними рішення виконкому ОСОБА_4 сільської ради від 27 січня 2012 року № 7/4 «Про визнання права приватної власності на закінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди в с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 на ОСОБА_3 та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_3 21 лютого 2012 року на житловий будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 81, 116, 120, 152, 210 ЗК України, ст. ст. 15, 16, 215, 331, 368, 372, 377, 392, 393 ЦК України, ч. 1 ст. 22, ст. 24 КпШС України, ст. ст. 21, 36, 60, 61, 68-72 СК України, ст. 16 Закону України «Про власність», просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 19 грудня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 5163 та скасувати його державну реєстрацію; Визнати недійсним Державний акт серії ЯЗ № 341974 на право власності на земельну ділянку площею 0,1008 га, розташовану по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, кадастровий номер :01:021:0069, цільове призначення-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий 24 листопада 2009 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі ОСОБА_3 на підставі Договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року № 5163 та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10; Визнати недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 січня 2012 року № 7/4 «Про визнання права приватної власності на закінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди в с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 на ОСОБА_3П.»; Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_3 21 лютого 2012 року на житловий будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області та скасувати його державну реєстрацію; Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2, визнавши за нею, ОСОБА_1, і за ОСОБА_2 право власності по ? частин жилого будинку загальною площею 334,7 кв.м., житловою-98,7 кв.м., та по ? частині господарських будівель і споруд по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області; Визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, право приватної власності на яку було посвідчено Державним актом серії ІІІ-КВ № 011269, виданого ОСОБА_2 для обслуговування її частини жилого будинку, господарських будівель і споруд.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_5 служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази і показання свідків, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов»язків подружжя.

Згідно вимог ст. 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов»язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 61 Сімейного кодексу України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно вимог ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно вимог ст. 72 Сімейного кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно вимог ст. 22 Кодексу про шлюб і сімю України, який також діяв на момент виникнення даних правовідносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, майно, набуте подружжям в період шлюбу, є обєктом їх спільної сумісної власності. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до вимог ст. 28 Кодексу про шлюб і сімю України у випадку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про власність» і ч. 1 ст. 22 КпШС України, які були чинними на час виникнення правовідносин, та які аналогічні відповідним нормам СК України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 60 Сімейного кодексу України.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об»єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об»єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об»єкта незавершеного будівництва.

Згідно вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб»єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього не припиняється.

Згідно вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно вимог ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; Г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно вимог ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об»єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду користування.

Відповідно до вимог ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; Г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до вимог ст. 210 Земельного кодексу України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 27 червня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації актів про одруження 27 червня 1998 року зроблено запис за № 403, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва від 27 червня 1998 року.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 20 березня 1992 року № 8/18 «Про розгляд заяви ОСОБА_2 про надання земельної ділянки на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель», за результатами розгляду заяви ОСОБА_2, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, з сім»єю в складі 4 осіб на житловій площі, яка належить на праві особистої власності його батьку, працює водієм на заводі 410 ЦА, власної житлової площі не має, виконком сільської ради народних депутатів, керуючись рішенням 5 сесії сільської ради народних депутатів 21 скликання від 12 квітня 1991 року № 10, вирішив клопотати перед сільською радою народних депутатів про надання земельної ділянки в розмірі 0,10 га на будівництво індивідуального житлового будинку і господарських будівель ОСОБА_2 в с. Крюківщина по вул. Проектуємій.

Рішенням ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області десятої сесії 21 скликання від 27 березня 1992 року «Про надання земельної ділянки на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_2П.» вирішено було надати ОСОБА_2 земельну ділянку в розмірі 0,10 га в с. Крюківщина по вул. Проектуєма для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель, та надати ОСОБА_2 дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель за типовим проектом 141-210-24/1.2 на 4 кімнати житловою площею 51,16 кв.м. на земельній ділянці розміром 1000 кв. м. в с. Крюківщина по вул. Проектованій, і зобов»язано ОСОБА_2 одержати у головного архітектора району будівельний паспорт на забудову, будівництво житлового будинку та господарських будівель провадити за обраним типовим проектом.

Відповідно до довідки ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 02 серпня 2008 року № 1158 в зв»язку з впорядкуванням номерів вулиць села Крюківщина вул. Проектуєма, № 26 було змінено на вул. Парникова, № 37.

23 липня 1998 року ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 011269 в тому, що на підставі рішення виконкому ОСОБА_4 сільської ради від 10 вересня 1993 року № 29/62 йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1008 га, яка розташована за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37, землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку.

За Договором дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року, зокрема, п. 1.1. договору, ОСОБА_2, як дарувальник, передав безоплатно у власність, а ОСОБА_3, як обдаровуваний, прийняв в дар земельну ділянку площею 0,1008 га в межах згідно з планом.

Відповідно до умов п. 1.2. вказаного договору дарування згідно з витягом № 3465/1 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданим Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 05 травня 2008 року, площа земельної ділянки, що відчужується, перебуває під сільськогосподарськими угіддями-ріллею 723 кв.м., під забудовою-285 кв.м..

Згідно умов п. 1.3. зазначеного договору вказана земельна ділянка належить дарувальнику на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 011269, виданого ОСОБА_4 сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 23 липня 1998 року на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради від 10 вересня 1993 року за № 29/62.

Відповідно до умов п. п. 1.4., 1.5. вказаного договору дарування місце розташування земельної ділянки: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Парникова, 37. Цільове призначення земельної ділянки-для будівництва та обслуговування житлового будинку.

24 листопада 2009 року ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 341974 в тому, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1008 га, на підставі Договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року № 5163, яка розташована за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:021:0069.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ОК № 027427, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 13 квітня 2007 року, шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_9»ю Григорівною було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 49 від 02 лютого 1996 року.

Згідно наявної в матеріалах справи копії Інвентаризаційної справи на об»єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Парникова, 37, станом на 22 жовтня 2009 року наявна відмітка, що на поповерховому плані жилого будинку літ. «А» є самовільно збудовані та переобладнані приміщення, а саме літ «А» житловий будинок з надвірними будівлями.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 січня 2012 року № 7/4 «Про визнання права приватної власності на закінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди в с. Крюківщина, вул. Парникова, № 37 на ОСОБА_3», вирішено визнати право приватної власності на закінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди загальною площею 334,7 кв.м., житловою площею 98,7 кв.м. на 5 житлових кімнат в с. Крюківщина, вул. Парникова, № 37, за ОСОБА_3, оформити та видати свідоцтво про право приватної власності на закінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди загальною площею 334,7 кв.м., житловою площею 98,7 кв.м., на 5 житлових кімнат в с. Крюківщина, вул. Парникова, № 37 на ім»я ОСОБА_3, видати будинкову книгу на будинковолодіння в с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 на ім»я ОСОБА_3; КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» зареєструвати право приватної власності на закінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди загальною площею 334,7 кв.м., житловою площею 98,7 кв.м. на 5 житлових кімнат в с. Крюківщина, вул. Парникова, № 37 за ОСОБА_3, згідно чинного законодавства.

21 лютого 2012 року виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_3 належить на праві приватної власності домоволодіння за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Парникова, 37, житловий будинок загальною площею 334,7 кв.м., житловою площею 98,7 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради від 27 січня 2012 року № 7/4.

З наявних матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання договору дарування недійсним та поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, позов було задоволено частково і визнано за ОСОБА_1 право власності на кухонний комбайн Філіпс і телевізор Самсунг, а за ОСОБА_2- право власності на холодильник Норд, варочна поверхня Арістон, витяжка Сата, ліжко «Гармонія». В решті позову відмовлено. Суд в своєму рішенні дійшов висновку, що щодо вимог позивача про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,1008 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Парникова, 37, то як вбачається із матеріалів справи, спірна земельна ділянка була отримана ОСОБА_2 у власність шляхом безоплатної приватизації відповідно до рішення ОСОБА_4 сільської ради від 10 вересня 1993 року № 29/62. Спірний договір дарування земельної ділянки було укладено і посвідчено нотаріально 19 грудня 2008 року. Відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Проте, суд зазначав у своєму рішенні, що зазначені зміни до СК України було внесено лише 11 січня 2011 року, відповідно до ст. 5 ЦК України, зворотної сили не мають, і не можуть бути застосовані до спірного договору дарування, який був укладений 19 грудня 2008 року. Суд у рішенні дійшов висновку, що спірна земельна ділянка належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, передбачених цим Кодексом, проводиться лише один раз по кожному виду використання. Відповідно до п. в) ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Зважаючи на те, що приватизація, як спеціальний спосіб набуття майна у власність, не передбачає проведення оплати, а навпаки здійснюється безоплатно, використання коштів тощо із сімейного бюджету не проводиться; в процесі приватизації громадянин використовує своє особисте майнове право, то посилання ОСОБА_1 на те, що зазначена ділянка є спільним майном подружжя, є безпідставними, оскільки вона не була придбана сторонами в шлюбі, а надавалась безоплатно у власність конкретній особі, тобто ОСОБА_2. Оскільки земельна ділянка, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Парникова, 37, належала на праві особистої приватної власності, то наявність згоди ОСОБА_1 на здійснення відчуження майна, а саме земельної ділянки, не була необхідна.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2012 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2011 року залишено без змін. Колегією суддів апеляційного суду в ухвалі від 02 лютого 2012 року було зазначено, що оскільки право власності відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку виникло у 1998 році в зв»язку з її приватизацією, а згідно чинного законодавства, діючого на момент існування спірних правовідносин, земельна ділянка, право власності на яку набуто шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того із подружжя, кому вона безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2013 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2011 року у зв»язку з нововиявленими обставинами в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання договору дарування недійсним та поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 січня 2014 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2013 року залишено без змін. Колегією суддів апеляційного суду Київської області від 22 січня 2014 року було зазначено, що судом першої інстанції вірно досліджено, що в процесуальних документах, складених в період досудового слідства по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 95 ч. 1 КК України, а саме в протоколі огляду і вилучення від 15 липня 1999 року, протоколі допиту від 15 липня 1999 року, постанові про накладення арешту на майно від 26 жовтня 1999 року, протоколу накладення арешту на майно від 26 жовтня 1999 року зазначено, що вказані слідчі дії проводились за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: с. Крюківщина, вул. Проектуєма, 26. Як зазначала ОСОБА_1, дані обставини стали їй відомі в березні 2013 року і відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України є підставою для перегляду вказаного судового рішення, дані юридичні факти існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути їй відомі. Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність належних та допустимих доказів існування тих обставин, на які апелянт посилається у своїх поясненнях, як на нововиявлені, щодо необхідності перегляду рішення і що їй не було і не могло бути відомо про них на час ухвалення рішення. Не було надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки ОСОБА_4 сільської ради від 25 листопада 2008 року № 544 вбачається, що вказана довідка видана була про те, що земельна ділянка площею 0,1008 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд належна ОСОБА_2, що розташована в с. Крюківщина, вул. Парникова, 37, вільна від будівель і споруд та об»єктів незавершеного будівництва. Вказана довідка була підписана сільським головою ОСОБА_10 і землевпорядником с/р ОСОБА_11.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав свідчення суду, що вказану довідку від 25 листопада 2008 року № 544 він не видавав і йому невідомо її походження. Також свідок зазначив, що влітку 1999 року він був присутній у будинку між першим і другим поверхом по вул. Парникова. Таку довідку від 25 листопада 2008 року, як зазначив свідок, мав право готувати землевпорядник ОСОБА_11, але з виїздом на місце. Як вказував свідок ОСОБА_10 будинок був у стані будівництва, і коли свідок був у 1999 році, то проводились будівельні роботи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала свідчення суду, що вона працювала з квітня 2007 року по вересень 2009 року секретарем Крюківщинської сільської ради. ОСОБА_1 звернулась до сільської ради з приводу довідки, що земельна ділянка вільна від забудови. Таку довідку свідок не видавала. Землевпорядник ОСОБА_11 сказав свідку, що він готував таку довідку, однак за час роботи її в сільській раді запису у вхідній і вихідній кореспонденції такого номеру, щоб відповідав цій довідці, не було.

З наявної в матеріалах справи копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 01 квітня 2010 року Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_11 відмовлено у зв»язку з відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ст. 358 КК України. В постанові було зазначено, що ОСОБА_11 пояснив, що довідку № 544 від 25 листопада 2008 року, видану ОСОБА_4 сільською радою, підписував особисто він, після чого передав її на підпис колишньому голові ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_13. В ході проведення перевірки не представилось можливим призначити почеркознавчу експертизу дійсності підпису колишнього голови ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_10 у зв»язку з відсутністю оригіналу довідки № 544 від 25 листопада 2008 року, а також те, що в діях ОСОБА_11 відсутній прямий умисел на внесення неправдивої інформації до вищевказаної довідки.

У зв»язку з цим слід зазначити, що суд критично відноситься до даної довідки від 25 листопада 2008 року № 544, оскільки вона не може бути належним і допустимим доказом у даній справі.

В судовому засіданні була допитана як свідок ОСОБА_14, яка надала свідчення суду, що вона працює контролером в Київобленерго, і знає, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у 1993-1994 р.р. жили у будці по вул. Парникова в с. Крюківщина. З 2004 року свідок майже щомісячно знімала покази лічильника у спірному будинку. За цією адресою ОСОБА_1 жила до 2008-2009 р.р. У 2008 році будинок був побудований і, як вказувала свідок, ОСОБА_1 позичала кошти у свідка на придбання цегли, панелей.

Свідок ОСОБА_15 надала свідчення суду, що вперше вона побачила ОСОБА_1 у 1994 році, стояла будка лише на подвір»ї. 08 Березня 2009 року свідок вітала ОСОБА_1 з святом уже в будинку на вул. Парниковій. Влітку 2009 року ОСОБА_1 повідомила свідка, що спірна земельна ділянка подарована. Будівництво спірного будинку почалось у 1998 році, а закінчилось будівництво будинку у 2008 році. Як вказувала свідок, ОСОБА_1 замовляла шафу в будинок, штори, за що й сама розраховувалась коштами.

Свідок ОСОБА_16 повідомив суду, що у 1993 році ОСОБА_1 і ОСОБА_2 почали проживати у цивільному шлюбі. У 1995 році вони повідомили свідку, що вирішили будувати будинок на вул. Парниковій. Свідок надав свідчення, що він постійно позичав кошти ОСОБА_1, а ОСОБА_2 показував йому підлогу, гараж і навіть на святкування нового року гість заночував у будинку. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 почали будівництво у 1995-1996 р.р., а повністю будинок був збудований у 2008 році.

У позовній заяві і в судовому засіданні позивач і представник позивача ОСОБА_1 зазначала, що починаючи з травня 1995 року на цій земельній вона з ОСОБА_2 за спільні сімейні кошти почали будувати жилий будинок. В період з 2005 року по вересень 2008 року жилий будинок був ними перебудований. Факт будівництва жилого будинку на земельній ділянці площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина в період з 1995 року по 2008 рік підтверджується наступними письмовими доказами: 1. Пунктом 1.2. Договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 і його сином ОСОБА_3, в якому зазначено, що згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданої Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі від 05 травня 2008 року, площа земельної ділянки, що відчужується, перебуває під сільськогосподарськими угіддями-ріллею: 723 кв.м. та під забудовою-285 кв.м.; 2. Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 23 липня 1998 року, в якому зазначено, що під будівлями знаходиться 0,0285 га; 3. Витягом від 05 травня 2008 року № 3465/1 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, згідно з яким площа земельної ділянки під забудовою становить 285 кв.м., що також зазначено у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2011 року; 4. Технічним паспортом від 22 жовтня 2009 року, в якому зазначено, що станом на 22 жовтня 2009 року будинок був повністю збудований; 5. Кредитним договором від 11 жовтня 2007 року, укладеним на її ім»я, з цільовим призначенням кредиту-на ремонт будинку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37; 6. Розпискою від її імені про те, що 07 червня 1995 року вона позичила кошти в сумі 60 мільйонів крб. на будівництво будинку по вул. Проектуємій (тепер вул. Парникова) в с. Крюківщина; 7. Розпискою від її імені, яка свідчить про те, що 11 вересня 2007 року вона позичила гроші на ремонт даного будинку; 8. Договором від 25 листопада 2008 року купівлі єврософи в будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, укладений 21 січня 2002 року; 10. Актами від 09 січня 2001 року про перевірку кратності повітрообміну в кухні та в топці будинку по вул. Парниковій, 37 в с. Крюківщина; 11. Договором на користування електричною енергією побутовим споживачем від 22 жовтня 2001 року та Переліком сум за період по особовому рахунку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 за 2001-2011 р.р.; 12. Актами депутата від 26 липня 2009 року, що підтверджують факт її проживання з чоловіком ОСОБА_2 в новозбудованому будинку з 1995 року по липень 2009 року за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37.

Той факт, що будівництво будинку № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина було закінчено до 2009 року, підтверджується також наступним, а саме 05 серпня 2007 року в будинку № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина померла ОСОБА_8, що підтверджується довідкою ОСОБА_4 медичної амбулаторії від 04 березня 2013 року. Ця обставина свідчить про те, що станом на 05 серпня 2007 року по вул. Парникова в с. Крюківщина знаходився жилий будинок.

Також позивач зазначала, що в період досудового слідства по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 95 ч. 1 КК України, проводились слідчі дії у 1999 році за адресою: с. Крюківщина, вул. Проектуєма, 26 (нині Парникова, 37 згідно довідки ОСОБА_4 сільської ради № 1158 від 02 серпня 2013 року про зміну адреси), а саме: в протоколі допиту свідка від 15 липня 1999 року батька обвинуваченого ОСОБА_2 зазначено, що свідок проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (нині Парникова, 37); В протоколі огляду і виїмки від 15 липня 1999 року вказано, що предметом огляду є приватний будинок № 26 по вул. Проектуєма (нині Парникова, 37); В постанові про накладення арешту на майно від 26 жовтня 1999 року зазначено, що ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 (нині Парникова, 37); В протоколі накладення арешту на майно від 26 жовтня 1999 року зазначено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживають ІНФОРМАЦІЯ_2 (нині Парникова,37); У виконавчому листі по кримінальній справі від 29 лютого 2000 року вказано, що ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 (нині Парникова, 37). Зазначені обставини також вказують на те, що станом на 2008 рік будинок вже був збудований. Відповідно до довідки ПАТ «Київоблгаз» від 16 жовтня 2013 року про споживання природного газу по особовому рахунку № 201469-9, починаючи з 2001 року в будинку по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина почалось активне споживання газу. Факт будівництва спірного будинку до 2009 року підтверджується також товарним чеками, квитанціями та накладними про придбання будівельних матеріалів. Також в судовому засіданні на підтвердження будівництва спірного жилого будинку представником позивача було копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28 серпня 2009 року Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області, копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 липня 2009 року Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області, копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 16 липня 2009 року Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області.

У зв»язку з цим позивач ОСОБА_1 просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2, визнавши за нею, ОСОБА_1, і за ОСОБА_2 право власності по ? частин жилого будинку загальною площею 334,7 кв.м., житловою-98,7 кв.м., та по ? частині господарських будівель і споруд по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області.

Слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановлено законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, позивач зазначала, що факт будівництва спірного будинку до 2009 року підтверджується також товарними чеками, квитанціями та накладними про придбання будівельних матеріалів, і на підтвердження проведених витрат на будівництво спірного будинку нею надано суду копії чеків, квитанцій, накладних. Однак, суд оцінює їх критично, оскільки з них неможливо встановити за чиї кошти і де були використані придбані матеріали.

Також доводи позивача і його представника, що в договорі дарування вказано, що станом на його укладення на земельній ділянці під будівлями знаходиться 285 кв.м., є необгрунтованими, оскільки площа займаних будівель не підтверджує 100% готовність об»єкта.

Слід також зазначити, що позивач в обгрунтування заявлених вимог посилається як на докази, що спірний будинок був побудований, на вказані вище документи та акти, постанови про відмову в порушенні кримінальних справ, протокол накладення арешту на майно від 26 жовтня 1999 року, постанову про накладення арешту на майно від 26 жовтня 1999 року, протокол огляду і виїмки від 15 липня 1999 року, протокол свідка в кримінальній справі від 10 липня 1999 року, та що будівництво будинку № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина було закінчено до 2009 року, підтверджується, на думку позивача, і тим, що саме 05 серпня 2007 року в будинку № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина померла ОСОБА_8, що підтверджується довідкою ОСОБА_4 медичної амбулаторії від 04 березня 2013 року, і ця обставина свідчить про те, що станом на 05 серпня 2007 року по вул. Парникова в с. Крюківщина знаходився жилий будинок.

З цього приводу суд зазначає, що в даному випадку обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку зазначення адреси знаходження і проживання конкретних осіб у вказаних вище документах, а саме в с. Крюківщина по вул. Парникова, 37 (вул. Проектуєма, 26), не може служити належним доказом, що спірний будинок, у якому знаходились ті чи інші особи, був повністю побудований, оскільки для цього існують інші засоби доказування, в тому числі висновки компетентних органів щодо готовності об»єкта введення в експлуатацію.

Щодо посилання позивача на Технічний паспорт від 22 жовтня 2009 року, в якому зазначено, що станом на 22 жовтня 2009 року будинок був повністю збудований, то суд не може погодитись з даними доводами позивача, оскільки у даному технічному паспорті станом на 22 жовтня 2009 року наявна відмітка КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області, що на поповерховому плані жилого будинку літ «А» є самовільно збудовані і переобладнані приміщення, і вказано житловий будинок літ. «А» з надвірними будівлями. На цьому плані наявна відмітка КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області від 08 лютого 2012 року, що 27 січня 2012 року рішенням ОСОБА_4 сільської ради № 7/4 узаконено житловий будинок з надвірними будівлями літ. «А», тобто з спливом тривалого часу після припинення шлюбних відносин і розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Також, як зазначала позивач, факт будівництва жилого будинку на земельній ділянці площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина в період з 1995 року по 2008 рік підтверджується наступним письмовим доказом, а саме Кредитним договором від 11 жовтня 2007 року, укладеним на її ім»я, з цільовим призначенням кредиту-на ремонт будинку за адресою: с. Крюківщина, вул. Парникова, 37. Посилання позивача на вказаний кредитний договір суд вважає необгрунтованими, оскільки, як вбачається з даного договору, позивач уклала вказаний договір з банком не на будівництво, а на ремонт вказаного будинку, хоча позивач намагалась довести суду, що вказаний будинок в цей період саме будувався.

В наданих суду поясненнях позивач ОСОБА_1 вказувала, що спірний будинок був повністю побудований у серпні 2008 року, з 2005 року по 2008 рік вони жили в одній частині будинку, а в іншій частині будинку жив син ОСОБА_2 ОСОБА_3, і про проживання в будинку сина ОСОБА_2 ОСОБА_3 вона не заперечувала.

На запитання суду, чому якщо будинок повністю був збудований у серпні 2008 року, позивач не вирішила питання, як його забудовник, про набуття права власності на вказаний об»єкт шляхом прийняття в експлуатацію спірного будинку, позивач вказувала, що вона свідомо не бажала узаконювати будинок № 37 по вул. Парников в с. Крюківщина, в зв»язку з тим, що відносно іншого відповідача сина ОСОБА_2 ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа і в разі узаконення даного будинку та прийняття його в експлуатацію він міг би бути конфіскований. Суд дані пояснення оцінює критично, оскільки позивач свідомо допускала, що відповідач ОСОБА_3 мав відповідні права на спірний будинок.

Як зазначала позивач ОСОБА_1 вона з 05 липня 2009 року припинила поживання з відповідачем ОСОБА_2, а в грудні 2010 року шлюб між ними розірвано.

Суд, з»ясувавши дійсні обставини, оцінивши письмові докази, показання свідків в їх сукупності, дійшов висновку, що на час припинення шлюбних відносин і розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 вказаний спірний будинок не був введений в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, і позивач не набула права власності на ? його частину, і тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене, не підлягають задоволенню і вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 19 грудня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 5163 та скасування його державної реєстрації, визнання недійсним Державного акту серії ЯЗ № 341974 на право власності на земельну ділянку площею 0,1008 га, розташовану по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, кадастровий номер :01:021:0069, цільове призначення-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий 24 листопада 2009 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі ОСОБА_3 на підставі Договору дарування земельної ділянки від 19 грудня 2008 року № 5163 та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10, визнання недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 січня 2012 року № 7/4 «Про визнання права приватної власності на закінчений будівництвом індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди в с. Крюківщина, вул. Парникова, 37 на ОСОБА_3П.», визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_3 21 лютого 2012 року на житловий будинок № 37 по вул. Парникова в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області та скасування його державної реєстрації, поділу, поділу майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2, і визнання, крім неї, ще й за ОСОБА_2 права власності по ? частин жилого будинку загальною площею 334,7 кв.м., житловою-98,7 кв.м., та по ? частині господарських будівель і споруд по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, і щодо визнання за нею, ОСОБА_1, права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1008 га по вул. Парникова, 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, право приватної власності на яку було посвідчено Державним актом серії ІІІ-КВ № 011269, виданого ОСОБА_2 для обслуговування її частини жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Також слід зазначити, що позивач ОСОБА_1 і її представник у судовому засіданні зазначали, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу з 1993 року по 1998 рік проживали однією сім»єю, вели спільне господарство, будували разом спірний жилий будинок, однак позивачем ОСОБА_1 не заявлялись вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу між нею з ОСОБА_2 в період з 1993 року і до укладення шлюбу в 1998 році.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву по поновлення строку позовної давності за позовними вимогами про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення виконкому сільської ради, свідоцтва про право власності, поділ спільного майна подружжя.

Згідно вимог ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

З тих доводів, на які посилається позивач ОСОБА_1 у заяві, суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо поновлення строку позовної давності за вказаними позовними вимогами.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1, то підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року, відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 27, 57, 58, 59, 60, 61, 73, 154, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_5 служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення виконавчого комітету сільської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації, поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.