Справа № 450/1570/11 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/2127/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представників позивачки ОСОБА_2- ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та осіб, які приєдналися до апеляційної скарги ОСОБА_6 та Сокільницької сільської ради на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа Сокільницька сільська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Зобов»язано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відновити межу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 належної ОСОБА_2 на праві власності по лінії ГА згідно плану меж земельної ділянки, відображеного у державному акті на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1, виданого 04.08.2005 року, шляхом демонтажу наявної огорожі і встановлення її у відповідності до плану меж, перемістивши поворотні точки №3 та №4 на межі між земельними ділянками на 1,2 м. в сторону земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Зобов»язано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов»язано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,08 га, розмірами 20х40х20х40 метрів, що виділена під будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання позову до суду в розмірі 54 грн. та 107,30 судові витрати за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_5 та особи, які приєдналися до апеляційної скарги ОСОБА_6 та Сокільницька сільська рада.

В апеляційній скарзі зазначають, що вважають рішення незаконним та необґрунтованим. Стверджують, що судом першої інстанції під час розгляду справи не враховано ряд доказів, які надавалися відповідачами, а саме не долучено до матеріалів справи викопіювання території земельних ділянок кварталу К8 проведеного у 2013 році ліцензованою, кваліфікаційно-сертифікованою організацією із залученням представників Сокільницької сільської ради, земельної ділянки ОСОБА_2 та прилеглих до неї сусідніх суміжних ділянок, а керувався лише топографічною зйомкою спільної межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_6 без проведення замірів суміжних ділянок, що не відображає дійсні обставини справи. Крім цього, судом не враховано відповідь виконавчого комітету Сокільницької сільської ради, з якої вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_8 розташована з порушенням містобудівної документації. Не залучено ОСОБА_8 до участі у справі та не враховано, що останній не дозволив провести заміри його ділянки. Стверджують, що право ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою порушено саме ОСОБА_8, а не відповідачами. Вказують, що судом не допитано ряд свідків, які б могли повідомити коли було здійснено будівництво господарської споруди. Не враховано, що будівництво господарської споруди було узгоджено з попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_9 Вказують на те, що рішенням зобов»язано відповідачів перенести паркан на 1,2 метри, однак не з»ясовано, як внаслідок цього зміниться площа та межі суміжних земельних ділянок, а саме ділянки відповідачів. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представників позивачки ОСОБА_3, ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є суміжними землекористувачами.

Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №110 від 27.05.2004 року позивачка ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0800 га цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка знаходиться в АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_2.

Зазначена земельна ділянка перейшла у володіння позивачки ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2003 року, укладеного між нею як покупцем та продавцем ОСОБА_10.

Суміжна із позивачкою ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,08 га під АДРЕСА_4 на підставі рішення Пустомитівської районної ради №136 від 15.03.1990 року передано для будівництва житлового будинку відповідачу ОСОБА_6

На виділеній земельній ділянці відповідно до проекту забудови земельної ділянки №17 відповідачем ОСОБА_6 побудовано житловий будинок під АДРЕСА_1, 47/50 часток якого відчужено на користь відповідача ОСОБА_5 на підставі договору дарування посвідченого 13.01.2011 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу.

Судом також встановлено, що на належній земельній ділянці відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 побудовано господарську будівлю (сарай), яка відповідно до проекту забудови земельної ділянки №17 повинна знаходитися на відстані 1 метр від межі земельної ділянки під №18, яка належить ОСОБА_2

Згідно п.е ч.1 ст.91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов»язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов»язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з висновку інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області №7/13-06-3833 від 17.06.2011 року згідно якого при проведенні перевірки законності та відповідності до вимог державно-будівельних норм будівництва господарської будівлі на межі земельних ділянок відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 побудовано будівлю на межі земельної ділянки ОСОБА_2 за спільною згодою останньої, що підтверджується актом узгодження будівництва господарської споруди від 25.07.2008 року, завіреної сільським головою с.Сокільники. (а.с. 24).

Відповідно до листа відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Пустомитівської РДА № 26/01-14 від 23.04.2012 року, відповідно до належних ОСОБА_2 та ОСОБА_6 будівельних паспортів на забудову земельних ділянок по АДРЕСА_4, будівництво господарських споруд на спільній межі не передбачено. Зміни до будівельного паспорту ОСОБА_6 не вносились.

Враховуючи вище зазначене, суд застосувавши ст.376 ч.7 ЦК України постановив рішення про зобов»язання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою у с.Сокільники Пустомитівського району шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі.

Із таким висновком суду , колегія суддів не погоджується, враховуючи те, що у п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 року зазначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Постановляючи рішення про знесення господарської будівлі, суд не дослідив коли саме було побудовану господарську будівлю, не дав належної оцінки акту узгодження будівництва господарської будівлі від 25 липня 2008 року (а.с.24) складеного між сторонами по справі та належним чином завіреного. Суд не врахував, що будинковолодіння ОСОБА_6 було прийнято в експлуатацію у такому вигляді як воно є побудованим на даний час і йому було видано Свідоцтво про право власності, однак суд дані обставини залишив поза увагою.

Слід відмітити, що господарська будівля побудована на земельній ділянці, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6 Судом не перевірено чи вживалися заходи реагування щодо останнього з приводу такої побудови.

Одночасно, суду слід було перевірити та зауважити, що якщо господарська будівля побудована сторонами із спільною несучою стіною, то відповідно чи не порушила правила забудови позивачка ОСОБА_2, яка також зобов»язана відступити від межі.

Звернення ОСОБА_2 із зазначеним позовом до суду після того як між нею і сусідами- відповідачами по справі ОСОБА_6 виникли неприязні відносини свідчить про порушення позивачкою правил добросусідства, передбачених статтею 91 ЗК України та не враховано тривалий час користування спільною забудовою та чим саме порушено право позивачки при таких обставинах.

Постановляючи рішення про зобов»язання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про відновлення межі земельної ділянки із ОСОБА_2, суд належним чином не дослідив всіх обставин забудови кварталу №8 та не встановив ким саме порушені межі. Із оглянутого в судовому засіданні плану території земельної ділянки, виготовленого СПД ОСОБА_11 за 2013 рік ( а.с. 176) вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_6 не порушує меж земельної ділянки ОСОБА_2, яка об»єднана із земельною ділянкою ОСОБА_4 в одну.

Із листа №464 від 17.02.14 року, підписаного сільським головою Сокільницької сілької ради М.І.Криса на адресу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зазначено, що з плану території земельної ділянки, виготовленого на підставі обмірів СПД ОСОБА_12 із залученням представників Сокільницької сільської ради встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_8 розташована з порушенням містобудівної документації. Межі земельної ділянки ОСОБА_8 заходять на частину дороги по АДРЕСА_1, на частину прилеглої земельної ділянки та на частину земельної ділянки, яка розташована зі сторони АДРЕСА_3. Згідно кварталу забудови К8 площа земельної ділянки ОСОБА_8 повинна була становити 0,0800 га, проте на даний момент з існуючими межами вона становить приблизно 0,0928 га. Звідси слідує, що площа земельної ділянки збільшилася за рахунок порушення запроектованих меж та зайняття частин суміжних земельних ділянок.

Земельні ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 також розташовані з порушенням містобудівної документації, оскільки займають частину дороги по АДРЕСА_1. Земельна ділянка ОСОБА_2 займає частину суміжної земельної ділянки АДРЕСА_3. ( а.с.139).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суду необхідно було врахувати, що земельна ділянка ОСОБА_2, яка об»єднана із земельною ділянкою ОСОБА_4 в одну про що останній пояснив у суді апеляційної інстанції межує із земельною ділянкою ОСОБА_8, який частково захопив її частину, що підтверджується проведеними обмірами представників сільської ради, а також чітко вбачається із плану забудови території кварталу 8.

Крім цього, необхідно було належно перевірити всі доводи сторін, чи можливо з допомогою ліцензованої організації відновити межі земельних ділянок та встановити ким вони порушені та прийняти законне рішення.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 309 ч.1 п.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_5, Сокільницької сільської ради задоволити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення згідно якого відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А.В. Ніткевич

О.Ф. Павлишин