Справа № 128/4440/13-ц Провадження № 22-ц/772/1852/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та розподіл земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.05.2015 року, ухвалене по даній справі, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на земельну ділянку, площею 0,0785 га., розташовану по вул. Сонячній, 2а в с. Березина, Вінницького району Вінницької області.

Мотивуючи позовні вимоги вона посилалась на те, що з 26.01.1974 року перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними був збудований будинок, на земельній ділянці площею 0,1482 га, яка була приватизована ОСОБА_3 про що 30.06.1998 року йому був виданий акт на право приватної власності на землю.

В червні 2007 року шлюб між ними розірвано.

За рішенням Вінницького районного суду від 11 червня 2013 року за нею визнано право власності на 53/100 частки будинку. Свої права на цю частину будинку вона 28.06.2013 року зареєструвала в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З переходом до неї права власності на реальну частину цього будинку до неї перейшло право і на відповідну частину земельної ділянки на якій він розташований.

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів витрачених ним за виконані будівельно-ремонтні роботи та за відступ від часток в будинку при його розподілі.

Мотивуючи свої позовні вимоги він посилався на те, що при розподілі будинку відступ від рівності часток на користь ОСОБА_2 становив 19715 грн. із яких за попереднім рішенням не достягнуто 5568 грн. Ним самотужки було проведено переобладнання в звязку з реальним розподілом будинку. Загальна сума витрат склала 2685 грн. В ході розгляду справи він розмір витрат повязаних з переобладнанням будинку збільшив ще на 1643 грн.

Окрім цього, він вважав, що відповідачка має йому компенсувати 763 грн. його частину ґанку, яка перейшла в її користування. В ході розгляду справи він заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_2 витрат в сумі 1643 грн. понесених ним на переобладнання виділеної йому частини будинку.

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_2 задоволено. ОСОБА_3Д в задоволенні його позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_3 з таким рішенням суду не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі він просить рішення скасувати. Ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а в позові ОСОБА_2 відмовити.

На підтвердження вимог апеляційної скарги наведені доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування фактичних обставин по справі, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, не сприяння повному обєктивному розгляду справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилається на те, що земельна ділянка була виділена йому особисто і тому до спільної сумісної власності подружжя не належить. Розподіл земельної ділянки судом першої інстанції здійснений, на його переконання, з порушенням приписів ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України, про те, що земельна ділянка одержана громадянином у період шлюбу є його особистою приватною власністю, а не спільним майном подружжя.

Судом залишені поза увагою його зауваження щодо земельно-технічної експертизи №106 від 29 вересня 2014 року, яка була проведена з порушенням строків. А запропоновані нею варіанти розподілу земельної ділянки реалізувати неможливо. Провівши розподіл земельної ділянки суд не обґрунтував обраний варіант її розподілу, а також не обґрунтував своє рішення в частині відмови в стягнення понесених ним витрат на виконання ремонтно-будівельних робіт.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи ґрунтуються на субєктивній оцінці встановлених по справі обставин та хибному тлумаченні норм матеріального права.

Таких висновків колегія суддів дійшла з огляду на встановлені по справі обставини.

Встановлено, що перебуваючи в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельній ділянці по вул. Сонячній, 2а в с. Березна, Вінницького району побудували будинок, на який право спільної сумісної власності було припинено за рішеннями Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2011 року та від 31 травня 2013 року. В результаті у власності ОСОБА_3 перебуває 47/100 часток цього будинку, а у власності ОСОБА_2- 53/100 частки.

Земельна ділянка на якій розташований будинок, приватизована ОСОБА_3 та отримано ним державний акт на право приватної власності на землю від 30.06.1998 року.

З позовом про визнання права власності на частину вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 звернулась до суду в серпні 2013 року після реєстрації права власності на 53/100 частки будинку. На час виникнення спірних правовідносин між сторонами по справі питання щодо переходу права власності на земельну ділянку при переході права власності на обєкти нерухомості, розташовані на ній, врегульовані ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, до яких були внесені одночасно зміни Законом України №1702-VІ від 05.11.2009 року.

З прийняттям цих змін Верховний Суд України виніс постанову №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де доповнив пунктом 18-2, розяснивши, що земельна ділянка одержана громадянином в період шлюбу шляхом приватизації є його особистою власністю, але якщо поділу між подружжям підлягає будинок, будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці то до особи яка немала права на земельну ділянку переходить право у розмірі частки права власності у будинку, будівлі, споруді.

Виходячи із встановлених обставин та положень діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2

Визнавши за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0785 га. згідно варіанту 2 додатку 2 висновку судової земельно-технічної експертизи, суд першої інстанції враховував частки сторін у праві власності на будинок. А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що саме ОСОБА_3, який є власником меншої частки в будинку має бути виділена земельна ділянка в більшому розмірі ніж ОСОБА_2 є безпідставними.

ОСОБА_3 обґрунтовано було відмовлено в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 на його користь витрат, понесених на ремонтно-будівельні роботи, виконаних для ізольованого користування виділеними частками будинку, та різницю за відступ від виділених часток у будинку.

Адже питання про визначення часток в будинку та їх ізольоване про облаштування вирішувались в межах ухвалених Вінницьким районним судом рішень від 11лютого 2011 року та від 31 травня 2013 року. В рамках справ по яких увалювались ці рішення підлягали вирішенню питання щодо стягнення різниці за відступлення від рівності часток в будинку та про покладання обовязку по виконанню ремонтно-будівельних робіт для ізольованого користування виділеними частками будинку.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.05.2015 року ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та розподіл земельної ділянки, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Підпис В. П. Нікушин

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

ОСОБА_4 Луценко

Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області ________ ОСОБА_5