Справа № 452/1942/14 Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/4374/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату в розмірі 37 160 грн. 03 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржило Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства. В апеляційній скарзі представник стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що попри збитковість підприємства, середньомісячна заробітна плата, яка нараховувалася позивачу протягом 2010-2014 років, була значно вищою за розмір мінімальної заробітної плати у відповідний період. Стверджує, що підприємство належно виконувало свої обов»язки щодо оплати праці. Вважає, що на Самбірському ВУВКГ протягом періоду, за який позивач вимагає проведення нарахування заробітної плати, не здійснювала законну діяльність в розумінні положень Закону жодна первинна профспілкова організація. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 про заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

ОСОБА_2 працює на посаді контролера, техніка 2-ої категорії у Самбірському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства.

15 квітня 2010 року на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ був укладений за участю керівника ВУВКГ та погоджений головою профкому даного підприємства колективний договір на 2010-2012 р.р. (а.с.77-103)

Відповідно до вказаного колективного договору посадовий оклад контролера, техніка 2-ої категорії становить1936 грн. (а.с.102)

30 жовтня 2012 року між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області укладена територіальна угода на 2012-2014 роки. (а.с.8-32)

Згідно з Тарифною частиною Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки встановлено, що оплата праці працівників підприємств житлово-комунального господарства області здійснюється із застосуванням вимог Тарифної частини. Встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Вищезазначеними угодами встановлені умови оплати праці працівників Самбірського ВУВКГ і працівників підприємств житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки.

Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про працю у Самбірському ВУВКГ.

Відповідно до висновків інспекції встановлено, що позивачу заробітна плата з 01.01.2014 року надалі нараховується з розрахунку мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду 907 грн. з врахуванням коефіцієнтів співвідношення по підгалузях за видами робіт, тобто заробітна плата позивача становить 1596,32 грн., що свідчить про те, що позивачу при встановлені місячного посадового окладу формування тарифної ставки робітника 1 розряду проводиться з розрахунку нижче законодавчо встановлено мінімальної заробітної плати, а саме : станом на 1.01.2014 року в розмірі - 907 грн., а не 1218 грн., як передбачено ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік», що свідчить про порушення вимог ч.3 ст.6, ст.9, ст.10 ЗУ «Про оплату праці», ст.95,96 КЗпП України.

Також при дослідженні встановлено, що позивачу тарифна ставка робітника 1 розряду встановлена без врахування коефіцієнту співвідношення 1,2 до мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду, встановленої Територіальною угодою між Львівською обласною держаною адміністрацією, об»єднаннями роботодавців та профспілковими об»єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, що свідчить про порушення вимог ч.1 ст.5 ЗУ «Про оплату праці», ч.2 ст.97 КЗпП України.

За результати вказаної перевірки складено акт, керівнику підприємства внесено припис на усунення виявлених в ході перевірки порушень трудового законодавства, складено протокол за ч.1 ст.41 КУпАП, який скеровано в Самбірський міськрайонний суд, також матеріали скеровано в Самбірський МВ УМВСУ у Львівській області. (74-77)

Згідно з ст.94 КЗпП України вбачається, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно з ст.9 ЗУ «Про оплату» розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості. Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.10 вищезазначеного Закону розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, роботодавців, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та переглядається залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір мінімальної заробітної плати не може бути зменшено в разі зменшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з ст.96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники).

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Кваліфікаційні розряди підвищуються насамперед робітникам, які успішно виконують встановлені норми праці і сумлінно ставляться до своїх трудових обов'язків. Право на підвищення розряду мають робітники, які успішно виконують роботи більш високого розряду не менш як три місяці і склали кваліфікаційний екзамен. За грубе порушення технологічної дисципліни та інші серйозні порушення, які спричинили погіршення якості продукції, робітникові може бути знижено кваліфікацію на один розряд. Поновлення розряду провадиться в загальному порядку, але не раніше ніж через три місяці після його зниження.

Посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника. За результатами атестації власник або уповноважений ним орган має право змінювати посадові оклади службовцям у межах затверджених у встановленому порядку мінімальних і максимальних розмірів окладів на відповідній посаді.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до вимог ст.5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до абз.4 ч.2 ст.7 вказаного Закону у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплата праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше).

За змістом ч.1-3 ст.9 Закону положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, такі і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді.

Після закінчення строку дії колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Зазначені положення ЗУ «Про колективні договори і угоди» відповідають положенням ст.ст.13,17,18 КЗпП України.

Частково задовольняючи позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідачем під час нарахування та виплати заробітної плати позивачу порушувались умови колективного договору, яким останньому встановлено оклад 1936 грн., та порушувались умови територіальної угоди, відповідно до якої до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду проводиться донарахування коефіцієнтної ставки, внаслідок чого недоплата становить 37160 грн. 03 коп.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Посилання представника апелянта на збитковість підприємства, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки чинним законодавством встановлені гарантії щодо оплати праці, а саме, що за змістом ст.ст.21, 29 Закону України «Про оплату праці» та відповідних їм положень ч.4 ст.97 та ст.103 Кодексу законів про працю України, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці,що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Твердження апелянта про те, що в Самбірському ВУВКГ протягом періоду, за який позивач вимагає проведення нарахування заробітної плати, не здійснювала законну діяльність в розумінні положень Закону жодна первинна профспілкова організація, не спростовує висновків суду про реєстрацію первинної профспілкової організації відповідно до вимог діючого на час укладення колективного договору законодавства. Крім того, з колективного договору вбачається, що такий прийнятий на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ відповідно до протоколу, завіреного печаткою профспілкової організації (а.с.79), разом з додатком, погодженим головою профкому і затвердженим начальником Самбірського ВУВКГ (а.с.96).

А відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, правильно застосував матеріальний закон, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307 , ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.