Номер провадження: 22-ц/785/4326/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Доценко Л.І.,

суддів Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 управління державної міграційної служби в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

28.02.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1; зобовязати Головне управління державної міграційної служби в Одеській області зняти з реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_3, ОСОБА_4

Позивач обгрунтовувала свої вимоги тим, що квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2 з 20.04.1985 року був ОСОБА_6, який помер 12.10.2013 року. З ОСОБА_6 вона перебувала у шлюбі з 15.07.2005 року по 08.12.2005 року. З 09.09.2005 року по цей час вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З 23.03.2007 року ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 З 01.06.2007 року за спірною адресою зареєстровані ОСОБА_3 та з 20.07.2007 року її син ОСОБА_4

На протязі тривалого часу між нею та ОСОБА_6 тривав судовий спір з приводу спірного приміщення та відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 07.02.2013 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до неї про втрату права на житлову площу та вона була вселена в квартиру АДРЕСА_3. Квартира не приватизована, складається з однієї кімнати, розміром 13,65 кв.м. З лютого 2013 року вона постійно проживає в спірній квартирі. Відповідачі жодного дня в спірній квартирі не проживали та в квартиру не вселялись, ніякого майна, належного відповідачам в квартирі не має, але по теперішній час відповідачі не бажають знятись з реєстраційного обліку у квартирі. У звязку з реєстрацією відповідачів в спірній квартирі вона змушена сплачувати за них всі комунальні платежі та нести інші витрати, повязані з цим. У звязку з викладеним вона була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали.

Представник відповідача ОСОБА_5 управління державної міграційної служби в Одеській області в судове засідання не зявився.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання відповідачів втратившими право на житлову площу в квартирі АДРЕСА_4 позивач не надала.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки-витягу з домової книги від 10.02.2014 року в квартирі АДРЕСА_2 значаться зареєстрованими ОСОБА_2 колишня дружина основного квартиронаймача ОСОБА_6, ОСОБА_3 - дружина основного квартиронаймача та ОСОБА_4 син дружини основного квартиронаймача. Квартира не приватизована.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які мешкають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

У ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Згідно з ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселились до квартири АДРЕСА_5 як члени сім;ї наймача даної квартири ОСОБА_6, який помер 12.10.2013року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07.02.2013 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житлову площу та було задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 та вона була вселена в квартиру АДРЕСА_3 та зобовязано ОСОБА_6 не чинити їй перешкоди в користуванні вказаною квартирою.

Як вбачається з договору-замовлення на організацію проведення поховання ОСОБА_6 від 16.10.2013 року замовником є ОСОБА_3 та місцем її мешкання значиться: АДРЕСА_6.

Як вбачається з наданих суду квитанцій ОСОБА_3, після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, постійно здійснювала оплату за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_3.

Як вбачається з медичних карток місцем мешкання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 значиться: АДРЕСА_6.

Іншого житла крім квартири АДРЕСА_3 у відповідачів не має.

Із свідчень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 вбачається, що відповідачі проживають в спірній квартирі з 2007року та після смерті чоловіка відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_6 вона займалася його похованням. У 2014 року відповідачка проводила ремонтні роботи в спірній квартирі та приймала участь в утриманні вказаного житла. Позивачка ОСОБА_2 в квартирі ніколи не мешкала.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що відповідачі проживають в спірній квартирі, а саме сплачують за комунальні послуги, проводили ремонтні роботи в спірній квартирі у 2014 року, отримують медичну допомогу за спірною адресою, що свідчить про те, що вони ніколи не втрачали звязку зі спірною квартирою, а тому підстав для визнання їх втратившими право користування на спірну квартиру у відповідності до вимог ст.71 ЖК України немає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розпорядженням Приморської районної адміністрації за № 306 від 16.07.2014року особовий рахунок на спірну квартиру відкритий на її ім;я, колегія суддів не примайє до уваги, оскільки дане розпорядження приймалось в період дії заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2014року, яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були визнані втратившими право користування житловими приміщеннями ( а.с. 45-46). Однак 12 листопада 2014року дане заочне рішення було скасоване та розгляд справи призначено в загальному порядку ( а.с. 98).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 з лютого 2013року постійно проживає в спірній квартирі, а відповідачі не проживають спростовуються показами свідків- сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які підтвердили факт проживання в спірній квартирі відповідачів і спростували доводи ОСОБА_2 про її проживання в спірній квартирі.

В апеляційній скарзі вказується на те, що ОСОБА_6 за життя збирався звернутись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним та зняття її з реєстрації.

Колегія суддів вважає дані доводи необгрунтованими, оскільки за життя ОСОБА_6 між ним та ОСОБА_2, а не ОСОБА_3 на протязі тривалого часу тривав судовий спір з приводу спірної квартири.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді Л.А. Гірняк

ОСОБА_11