Номер провадження: 22-ц/785/1494/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності та знесення самочинної будівлі,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2007 року ОСОБА_3 звернулась до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з названим позовом, який в подальшому уточнила та просила суд скасувати рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 1831 від 21 грудня 2012 року "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна по вул. Старокілійська 35" в м. Ізмаїл Одеської області, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 1592 від 24 грудня 2012 року, видане виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради на ім'я ОСОБА_2, зобов'язати ОСОБА_2 знести в домоволодінні №35 по вул. Старокілійська в м. Ізмаїл Одеської області житловий будинок літ. "А" та гараж літ. "Ж" відповідно до поетажного плану, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок №35 по вул. Старокілійська в м. Ізмаїл Одеської області під реєстраційним номером 38881559 від 28 грудня 2012 року запис 99 в книзі № 5.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності та знесення самочинної будівлі задоволено частково.

Скасовано рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 1831 від 21 грудня 2012 року "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна по вул. Старокілійська, 35".

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 1592 від 24 грудня 2012 року, видане виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради на ім'я ОСОБА_2.

Зобов'язано ОСОБА_2 знести в домоволодінні №35 по вул. Старокілійська в м. Ізмаїл Одеської області житловий будинок літ. "А" та гараж літ. "Ж" відповідно до поетажного плану.

В задоволенні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на будинок №35 по вул. Старокілійська в м. Ізмаїлі Одеської області під реєстраційним номером 38881559 від 28 грудня 2012 року запис 99 в книзі № 5 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2014 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 402 від 26 квітня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, позивачці ОСОБА_3 належить житловий будинок по вул. Старокілійській, 37 в м. Ізмаїлі Одеської області.

Відповідач ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 01 грудня 1994 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 5-3139 є власником житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Старокілійській, 35 в м. Ізмаїлі Одеської області.

26 серпня 2005 року Інспекцією ДАБК було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та зазначено, що він самочинно, без отримання дозволу у встановленому порядку, здійснив будівництво гаража літ. «Д», сараїв літ. «Е», літ. «Ж», літ. «З», а також прибудови та другого поверху до житлового будинку по вул. Старокілійській, 35 в м. Ізмаїлі , за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Виконавчому комітету Ізмаїльської міської ради було відомо про наявність побудованих відповідачем самочинних споруд, про що свідчить їх звернення з позовом до суду щодо їх знесення., який було задоволено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2006 року, яке було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.10.2007 року з направленням справи на новий розгляд через неналежне сповіщення відповідача.

29 листопада 2012 року інспекцією ДАБК в Одеській області було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, а саме житлового будинку по вул. Старокілійська, 35 в м. Ізмаїлі Одеської області, початком та закінченням будівництва зазначено 2003 рік. Технічне обстеження об'єкта не проводилося з посиланням на те, що він цього не потребує згідно з наказом № 91 від 24 червня 2011 року.

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 1831 від 21 грудня 2012 року «Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна по вул. Старокілійська, 35» оформлено право приватної власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями, що складається в цілому з житлового будинку літ. «А» загальною площею 178,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Е», «З», гаражів літ. «Ж», «Д», вбиральні літ. «Г».

24 грудня 2012 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 1592 на імя ОСОБА_2 на житловий будинок по вул. Старокілійська, 35, який складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 178,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Е», «З», гаражів літ. «Ж», «Д», вбиральні літ. «Г», надвірних споруд № 1-9.

Тому, відповідно ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2013 року клопотання представника Ізмаїльської міської ради було задоволено та позовну заяву Ізмаїльської міської ради до ОСОБА_2 про знесення самочинної будівлі- залишено без розгляду

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 були заявлені на підставі ст.391 ЦК.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1,2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це (абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

За змістом ст. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва можуть бути заявлені за умови доведеності факту порушення прав самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами ст. ст. 3, 15, 16, 391 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тому суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-180цс14 від 19 листопада 2014 року).

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК) (п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»).

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних, кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушеннями будівельних норм і правил.

У пунктах 24, 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої ст. 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з'ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування», «;Про архітектурну діяльність», «;Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

На виконання вимог вищеназваних норм судом першої інстанції було призначено судову будівельно - технічну експертизу.

Відповідно висновку №054/2013 судової будівельно - технічної експертизи від 21 червня 2013 року встановлено, що житловий будинок та надвірні споруди по вул. Старокілійській, 35 в м. Ізмаїлі Одеської області не відповідають наступним вимогам державних будівельних норм та правил: житловий будинок літ. «А» та надвірні споруди в порушення п. 3.25 ДБН 360-92** «Планування та забудова міських та сільських поселень» відстань до сусідньої межі ділянки складає 0 м замість 1м, протипожежні розриви між домами складають фактично від 1,30 м до 1,80 м замість 6м; гараж літ. «Ж» - в порушення п.7.50 ДБН 360-92** «Планування та забудова міських та сільських поселень» відстань від гаражу до житлового будинку по вул. Старокілійській, 37 складає 2,85 м замість 10 м., тощо.

Крім того, задовольняючи частково клопотання ОСОБА_4 про призначення додаткової експертизи апеляційним судом Одеської області від 11.07.2014 року було призначено додаткову судову будівельну технічну експертизу.

Відповідно висновку №3837 додаткової судової будівельно - технічної експертизи від 12 лютого 2015 року, зроблений висновок про можливість його перебудови до моменту реконструкції , введеної в експлуатацію відповідно декларації від 29 листопада 2012 року №ОД 87, а також, встановлено накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_4, площа накладення становить 8,7 кв.м., при цьому зазначено, що право власності останньої підтверджено державним актом, а правовстановлюючі документи на земельну ділянку ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно кадастрового плану земельних ділянок та фото таблиці ( додатки до висновку експертизи№3837) вбачається , що виступ на земельну ділянку позивачки має місце саме на зведених прибудовах, здійснених відповідачем. Так, стіна прибудованого будинку вимощена безпосередньо на паркані ОСОБА_3, а гараж частково побудований на земельній ділянці останньої, що не заперечувалось представником відповідача. Будинок літ. «А» не являється реконструкцією будинку , а є фактично новоствореним будинком, оскільки площа будівлі до реконструкції складала 47,6 кв.м. ( договір дарування від 01.12.1994 року) , а після реконструкції 178,4 кв.м., який був побудований кругом старої будівлі, яка була згодом зруйнована.

Тому, колегія суддів критично відноситься до висновку , зробленому експертом, щодо технічної можливості перебудови будинку до моменту реконструкції, оскільки такий висновок протирічить поясненням сторін та не кореспондується з матеріалами справи, а судовий експерт ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції для підтвердження свого висновку та дачі розяснень з цього питання , не зявився.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність захвату земельної ділянки позивачки спростовуються висновком №3837 додаткової судової будівельно - технічної експертизи від 12 лютого 2015 року .

Враховуючи те, що ОСОБА_2 при подачі декларації до інспекції ДАБК були внесені завідомо недостовірні дані, а інспекція не мала права реєструвати декларацію без технічного обстеження обєкту, будівництво якого проведено з порушенням будівельних норм та правил, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушенням прав власності ОСОБА_3 на житловий будинок та земельну ділянку, тим самим задовольнивши частково вимоги ОСОБА_3.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є справедливим законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги є надуманими та нічим не обґрунтованими , тому, висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 314,315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності та знесення самочинної будівлі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.О. Погорєлова

ОСОБА_6