Справа № 341/827/13-ц
Провадження № 22-ц/779/943/2015
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Галицької міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спільне майно подружжя та в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Галицької міської ради про усунення від права спадкування, визнання права власності на спадкове майно, - за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду від 04 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, зазначивши, що з 18.11.2005 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В шлюбі було придбане майно, а саме 45/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,2640 га та для обслуговування жилого будинку розміром 0,0360 га, яке згідно з ст.60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказує, що після смерті чоловіка продовжувала проживати в домогосподарстві і відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є ще двоє синів, відповідачів по справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Вважає, що їй як одному з подружжя, повинна належати ? частки домоволодіння та земельної ділянки та ще 1/6 частки від цього майна як спадкоємиці першої черги, а загалом 2/3 частки домоволодіння, на які вона просила суд визнати право власності.

Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернувся в суд з зустрічним позовом, в якому вказував, що спірне будинковолодіння придбане спадкодавцем ОСОБА_6 за його власні кошти, отримані від продажу нерухомості в Казахстані. Також ОСОБА_2 не надавала допомогу своєму чоловіку, під час того як він перебував в лікарні та не несла витрат пов'язаних із його похованням. З огляду на це просив усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по ? права власності на спірне майно.

Рішенням Галицького районного суду від 04.02.2015 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано за нею право власності на 60/200 частки житлового будинку, загальною площею 286 кв.м., житловою площею 89,9 кв.м. з господарськими спорудами:сараєм з ценгли, літньої кухні з цегли, огорожею з металу, що розташований на АДРЕСА_1, 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0360 га з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,2640 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства по вул. АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 та в порядку визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя. Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 15/200 часток житлового будинку загальною площею 286 кв.м., житловою площею 89,9 кв.м. з господарськими спорудами:сараєм з цегли, літньої кухні з цегли, огорожею з металу, що розташований на АДРЕСА_1 та по 1/6 частини земельної ділянки площею 0,0360 га з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,2640 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 В решті зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи, що воно ухвалене внаслідок неповного з'ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи, невірного застосування норм матеріального та процесуального права представник ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що з початку травня 2012 року ОСОБА_2 не проживала однією сім'єю із ОСОБА_6, що було підтверджено свідками. На початку вересня ОСОБА_6 був доставлений до Галицької ЦРЛ, перебував у безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду. Проте, такий догляд здійснювала не відповідачка, а сусідка спадкодавця, яка доглядала за ним та купувала ліки. Висновок суду про те, що з пояснень представників ОСОБА_2 вбачається, що вона купувала медикаменти не відповідають дійсності., оскільки на підтвердження даної обставини не надано жодного доказу. Всі витрати пов'язані з похованням ОСОБА_6 понесли його сини. Тому вважає, що згідно ч.5 ст.1224 ЦК України ОСОБА_2 повинна бути усунена від права на спадкування за законом.

Висновок суду, що майно ОСОБА_6 належало до спільної сумісної власності подружжя теж не відповідає дійсності, оскільки воно хоч і було придбане в період перебування в шлюбі, однак за кошти, які належали особисто покійному ОСОБА_6

Твердження ОСОБА_2 про те, що після смерті чоловіка на час відкриття спадщини остання продовжувала проживати у домоволодінні, то таке не відповідає дійсності, оскільки вона фактично проживала у дочки в м. Івано-Франківську. Посилання на довідки видані Галицькою міською радою, як на встановлений факт не є правомірним, оскільки видаючи довідки орган місцевого самоврядування фактично засвідчив місце реєстрації особи, та не перевіряв фактичне місце проживання особи.

За наведених доводів апелянт просив оскаржуване рішення в частині задоволення первісного позову та часткової відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_5, який представляє інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи первісний та частково зустрічний позови, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно відноситься до майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 як таке, що належало їм на праві спільної сумісної власності, підстави для усунення ОСОБА_2 від спадкування відсутні, оскільки недоведеним є ухилення від надання допомоги спадкодавцеві.

Такий висновок суду є обгрунтованим та відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому 18.11.2005 року шлюбі.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 01.10.2007 року ОСОБА_6 придбав 45/100 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку загальною площею 286 кв.м., житловою площею 89,9 кв.м. з господарськими спорудами:сараєм з цегли, літньою кухнею з цегли, огорожею з металу, земельні ділянки площею 0,0360 га з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та площею 0,2640 га. з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_6 21.09.2012 року відкрилась спадщина на вказане майно та виник спір з приводу спадкування між дружиною померлого ОСОБА_2 та його синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З огляду на те, що заповіт ОСОБА_6 не складався, дане майно спадкується за законом. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в строк встановлений ст.1270 ЦК України подали заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_2 прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як особа, що проживала з спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Визнаючи спірне майно спільною власністю подружжя суд виходив з положень ст.60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Ст. 60 СК, що поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК. За змістом останньої норми факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою лише встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Дана презумпція може бути спростована законом або договором.

Разом з тим, відповідно до статті 25 ЦК України здатність фізичної особи мати цивільні права та обов'язки є правоздатністю. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

З часу смерті фізичної особи її цивільні права та обов'язки припинено, а, отже звернення з будь-яким позовом з вимогами щодо захисту права чи законного інтересу в правовідносинах щодо встановлення режиму подружнього майна є неможливим.

Так, після придбання спірного майна у 2007 році, ОСОБА_6 не звертався з позовом про визнання такого його особистою власністю.

Крім того, в заяві ОСОБА_2, складеній та наданій нотаріальній конторі при укладенні договору купівлі-продажу, вказувалась її згода на придбання майна за кошти, надбані подружжям за час перебування в шлюбі.

Посилання апелянта, що така згода була обов'язковою спростовується тим, що відповідно до п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 03.03.2004 року(яка діяла на момент посвідчення договору) договір щодо розпорядження майном, що подається для нотаріального посвідчення, може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлювального документа, договору, укладеного між подружжям, свідоцтва про шлюб та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, договором дарування або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто тощо. Ці обставин при посвідченні договорів не визнавались.

Таким чином, встановленим є, що спірні будинковолодіння та земельні ділянки належали померлому ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

ОСОБА_2 проживала з спадкодавцем до травня 2012 року, коли виник конфлікт, після чого вона переїхала проживати до своєї дочки в м. Івано-Франківськ. Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_6 при житті, до часу госпіталізації не перебував в безпорадному стані та не потребував сторонньої допомоги.

Що стосується посилань на ненадання ОСОБА_2 допомоги ОСОБА_6 під час його перебування в Галицькій ЦРЛ, як підстави для усунення від спадкування, то вірним є висновок суду, що купівля медикаментів за кошти синів померлого не вказує на ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги. Крім того, колегія враховує нетривалий час знаходження ОСОБА_6 в безпорадному стані та те, що санітарний догляд за хворим здійснювали працівники лікарні.

Таким чином, судом вірно визначено, розмір частки ОСОБА_2 у спільній сумісній власності подружжя та в порядку спадкування за законом.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 04 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк