ЦИВІЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа № 170/229/15-ц
Позовне провадження Провадження № 2/170/83/15
Шацький районний суд Волинської області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2015 року смт. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Жевнєрової Н.В.,

за участю секретаря Остапчук Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Шацьк цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

17 квітня 2015 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 серпня 2014 року та 17 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено усні договори безвідсоткової позики, згідно з умовами яких відповідач за кожним із договорів отримав від позивача грошові кошти в сумі по 1100,00 грн., які зобовязувався повернути до 01 листопада 2014 року, що підтверджується розписками відповідача від 08.08.2014 року та від 17.09.2014 року. В порушення умов договору ОСОБА_3 грошову суму за договорами позики в установлений термін позивачу не повернув. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договорами позики в сумі 2200,00 грн., інфляційні втрати в сумі 577,54 грн. та три відсотки річних в сумі 29,11 грн., а також судові витрати у справі.

09 червня 2015 року позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою просить стягнути з відповідача борг за договорами позики на загальну суму 3 490,85 грн., у тому числі індекс інфляції за період з 01.11.2014 року до 31.04.2015 року в сумі 966,40 грн., три відсотки річних за період з 01.11.2014 року до 09.06.2015 року в сумі 39,96 грн. та відсотки за користування позикою за період з 01.11.2014 року до 09.06.2015 року в сумі 284,49 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 в межах наданих йому повноважень від вимог в частині стягнення відсотків за користування позикою за період з 01.11.2014 року до 09.06.2015 року в сумі 284,49 грн. відмовився, решту вимог підтримав з підстав, зазначених у позові, просив суд вимоги позивача задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не зявився, неодноразово подавав суду заяви про відкладення розгляду справи у звязку і неможливістю прибуття його представника для участі в судовому засіданні. Проте з метою дотримання строків розгляду справи (провадження у справі відкрито ухвалою від 29.04.2015 року), а також з урахуванням того, що згідно з виданою відповідачем довіреністю, що є в матеріалах справи, він уповноважив чотирьох осіб представляти його інтереси у даній цивільній справі, кожен з яких діє самостійно один від одного, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про місце, день і час такого розгляду, на підставі наданих суду доказів.

Свою позицію щодо позову відповідач ОСОБА_3 висловив у письмовому клопотанні про зупинення провадження у справі від 15.06.2015 року, у якому, зокрема, зазначив, що позов обгрунтовано тим, що позивач 08.08.2014 року за усною угодою передав відповідачу у власність 1 100 грн., про що була складена відповідна розписка. Такий самий договір з розпискою був укладений 17.09.2014 року на суму 1 100 грн. Слід зазначити, що він дійсно отримував вказані вище кошти, однак в рахунок заробітної плати як робітник ПрАТ «Шацьке РТП», директором якого на той час був позивач. Ці кошти відповідач отримував з каси вказаного товариства нібито на оплату послуг по прибиранню території Шацького ринку, які насправді товариству не надавались, а лише підписувались акти виконаних робіт. За домовленістю між сторонами він повинен був повернути вказані кошти в касу товариства після розблокування рахунків та офіційного отримання заробітної плати і повернув кошти директору товариства ОСОБА_4 (а.с. 39).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід до задовольнити повністю з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1048 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і в установлений строк (термін).

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу (визнані сторонами, загальновідомі, встановлені судовим рішенням обставини).

На підтвердження укладення в усній формі договорів позики та їх умов позивач надав суду власноручно написані відповідачем письмові розписки від 08.08.2014 року та від 17.09.2014 року, які посвідчують той факт, що 08.08.2014 року та 17.09.2014 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, взяв у борг в ОСОБА_2, без сплати відсотків, грошові кошти в сумі по 1100 грн. щоразу, загальна сума боргу 2200,00 грн., які зобовязувався повернути ОСОБА_2 до 01.11.2014 року (а.с. 6,7).

ОСОБА_3 у вказаний в боргових розписках термін борг за договорами позики позивачу не повернув. З клопотання відповідача про зупинення провадження у справі вбачається, що ОСОБА_3 визнає факт отримання від позивача 08.08.2014 року за усною угодою у власність 1 100 грн., про що була складена відповідна розписка. Такий самий договір з розпискою був укладений між ними 17.09.2014 року на суму 1 100 грн.

Посилання відповідача на те, що він отримав вказані вище кошти в рахунок заробітної плати як робітник ПрАТ «Шацьке РТП» і потім повернув зазначені кошти товариству, ОСОБА_3 не обґрунтовано і не підтверджено жодними доказами, які він мав можливість надати суду під час розгляду цивільної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Положення про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Сума боргу за договорами позики від 08.08.2014 року та від 17.09.2014 року становить 2 200 грн.

Оскільки відповідачем допущено порушення грошового зобовязання, розмір процентів договором чи законом не встановлено, то на підставі положень ст. 625 ЦК України, за вимогою позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути три відсотки річних від суми боргу, за період з 01.11.2014 року по 09.06.2015 року, що становить 39,96 грн. (тридцять девять гривень 96 копійок), згідно з розрахунком: 2 200 грн. х 3% : 100% : 365 днів х 221 днів = 39,96 грн.

Крім того, за офіційними даними, індекс інфляції в Україні становив у листопаді 2014 року 101,90%, у грудні 2014 року 103,00%, у січні 2015 року 103,10%, у лютому 2015 року 105,30%, у березні 2015 року 110,80%, у квітні 2015 року 114,00%, отже підсумковий індекс інфляції за вказаний період становив 143,927% (101,90% х 103,00% х 103,10% х 105,30% х 110,80% х 114,00% = 143,927%).

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути втрати від інфляції за період з 01.11.2014 року до 31.04.2015 року, що становлять 966,40 грн. (девятсот шістдесят шість гривень, 40 копійок), згідно з розрахунком: 143,927% х 2 200 грн. = 3 166,40 грн.; 3 166,40 грн. 2 200 грн. = 966,40 грн.

Отже загальна сума грошових коштів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача, становить 3 206,36 грн. (три тисячі двісті шість гривень 36 копійок)., згідно з розрахунком: 2 200+39,96+966,40=3 206,36.

Таким чином позов слід задовольнити повністю і відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн.

На підставі статей 526, 530, 625, 1046-1050 ЦК України, керуючись статей 10, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю. Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики в сумі 3 206,36 грн.(три тисячі двісті шість гривень 36 копійок). Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243,60 (двісті сорок три гривні 60 копійок). На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області через Шацький районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 03.07.2015 року

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя Шацького районного суду Волинської області Н.В.Жевнєрова