233 № 233/2699/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року місто Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі головуючого судді Леміщенко О.О., при секретарі Войтюк О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання незаконними та скасування розпорядження, свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування розпорядження, свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності.

За ухвалою суду від 03.06.2015 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_4.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 31 березня 1993 року відділом приватизації і управління комунальної власності було видано свідоцтво на право приватної власності на ім'я його батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за яким до останніх перейшло право приватної власності на квартиру, яка розташована за адресою Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Леваневського, 37/30. Свідоцтво було видано на підставі розпорядження Відділу по приватизації і управління комунальною власністю виконкому міської ради народних депутатів № 439 від 07 квітня 1993 року. І, хоча на той час мешканцями цієї квартири було три громадянина - він, його батько та мати, але ж під час ухвалення розпорядження, видачі свідоцтва та відповідно реєстрації права власності, його право на приватизацію було порушено. Хоча в цій квартирі він проживає та зареєстрований з народження, про зазначені обставини він дізнався лише після смерті батька - 15.01.2015 року, коли виникла необхідність отримання субсидії. Вважає, що він мав право на 1/3 частину квартири під час її приватизації, але таке його право було порушено. З метою відновлення порушеного права він звертався до виконкому Костянтинівської міської ради із відповідною заявою, але отримав відмову. Просить визнати незаконним на скасувати розпорядження №439 від 07.04.1993 року та свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. Також просить скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 13.05.2015 року, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності від 17.04.2015 року, в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Вислухавши представника позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

З довідки про склад сімї від 24.05.1992 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.09.1977 року; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 23.09.1977 року; та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 23.12.1991 року.

З довідки КП «СЄЗ» №495 від 30.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 23.12.1991 року.

Відповідно до розпорядження №439 від 07.04.1993 року, виданого Відділом по приватизації та управлінню комунальною власністю виконкому Костянтинівської міської ради, ОСОБА_5 надано дозвіл на приватизацію (передачу в приватну власність) квартири АДРЕСА_1, яку він використовував разом з членами родини за договором найму. Цим же розпорядженням затверджено Додаток 1 «Розрахунок площі, яка підлягає приватизації безкоштовно, вартості надлишків загальної площі квартири», в якому вказано, що загальна площа квартири складає 59,6 кв.м., зареєстровано в квартирі троє осіб, і виходячи з цього проведено розрахунок: 3*21+10=73,0 кв.м., тобто розрахована площа більше, ніж площа квартири, тому в розрахунку не зазначено розмір доплати за надлишок площі, оскільки такий надлишок відсутній.

31.03.1993 року БТІ м. Костянтинівка складено технічних паспорт на квартиру АДРЕСА_1, з якого вбачається, що власниками квартири зазначені ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1.

31.03.1993 року на підставі розпорядження №439 від 07.04.1993 року Відділом по приватизації та управлінню комунальною власністю виконкому Костянтинівської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким квартиру АДРЕСА_2 передано у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Право власності зареєстроване у БТІ м. Костянтинівка (книга №120 кн 102).

В теперішній час право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за підставі свідоцтва про право власності від 31.03.1993 року, що підтверджується довідкою КП «Костянтинівське міське БТІ Костянтинівської міської ради» №409 від 19.05.2015 року.

У реєстрі прав власності на нерухоме майно чи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про виникнення, перехід чи припинення прав власності на зазначену квартиру.

ОСОБА_1 помер 15.01.2015 року (актовий запис №81 від 16.01.2015 року у ВДРАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області).

ОСОБА_6 померла 12.09.2000 року (актовий запис №1342 від 12.09.2000 року у ВРАЦС м. Костянтинівка Донецької області).

З листа Костянтинівської ДНК №690/01-16 від 27.05.2015 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру №40501085 від 27.05.2015 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6, померлої 12.09.2000 року, не відкривалась.

З листа Костянтинівської ДНК №691/01-16 від 27.05.2015 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру №40501143 від 27.05.2015 року вбачається, що після смерті ОСОБА_5, померлого 15.01.2015 року, 31.01.2015 року відкрито спадкову справу за заявою ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом. В спадковій справі також є заяви від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

За правилом ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

За правилом ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Таким чином, суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Виходячи з аналізу вказаних положень у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що позивач ОСОБА_1, будучи зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_5 станом на день винесення розпорядження про приватизацію цієї квартири, тобто на 07.04.1993 року, мав право на участь у приватизації.

Аналізуючи саме розпорядження №439 від 07.04.1993 року суд вважає, що воно винесено без порушення прав позивача, оскільки в додатку №1 до нього зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано троє жильців, що відповідає довідці про склад сімї від 24.05.1992 року, відповідно до якої в квартирі були зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також і позивач ОСОБА_1; і розрахунок площі, яка підлягає приватизації безкоштовно та вартості надлишків загальної площі квартири проведений виходячи саме з наявності трьох зареєстрованих осіб (якби розрахунок проводився з розрахунку двох зареєстрованих осіб, то був би наявний надлишок загальної площі 2*21+10=52,0 кв.м., що є меншим ніж загальна площа квартири 59,6 кв.м., в звязку з чим був би визначений розмір доплати за надлишок площі квартири, чого в розрахунку немає). Крім того, в технічному паспорті на згадану квартиру, складеному в один день із оспорюваним розпорядженням 31.03.1993 року, також зазначено трьох власників ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для визнання розпорядження незаконним та скасування, в звязку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

В той же час, дослідивши свідоцтво про власності на житло від 31.03.1993 року на квартиру АДРЕСА_1, суд вважає, що воно видане з порушенням прав позивача та норм діючого законодавства, оскільки, по-перше, дата видачі свідоцтва передує даті винесення розпорядження №439 від 07.04.1993 року, саме на підставі якого воно видане; по-друге, в свідоцтві зазначено лише двох власників квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6, і не зазначено позивача ОСОБА_1, як особу, яка має право на частку у загальному праві власності, що суперечить розпорядженню, в додатку до якого розраховано житлову площу, що підлягає безоплатній приватизації, виходячи з трьох зареєстрованих осіб, тобто в тому числі і позивача, тому є підстави для визнання зазначеного свідоцтва незаконним та його скасування.

Враховуючи те, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування свідоцтва про власності на житло від 31.03.1993 року на квартиру АДРЕСА_1, підлягає скасуванню і державна реєстрація цього права власності, яка була проведена в БТІ м. Костянтинівка, що відповідало вимогам діючого на час такої реєстрації законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 31.03.1993 року, видане Відділом по приватизації та управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Костянтинівської міської ради на підставі розпорядження №439 від 07.04.1993 року.

Скасувати реєстрацію права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 та ОСОБА_6, проведену КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації Костянтинівської міської ради» на підставі свідоцтва про право власності від 31.03.1993 року, виданого Відділом по приватизації та управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Костянтинівської міської ради.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя