АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №177/683/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1313/К/15 Приміч Г.І.
Категорія № 27 (ІІ) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_5, реєстраційна служба Криворізького районного управління юстиції в Дніпропетровській області про захист прав споживачів та визнання зобов'язання припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (надалі Банк) про захист прав споживачів та визнання зобов'язання припиненим.

Не погодившись з указаною ухвалою, представник позивача ОСОБА_2 звернувся із апеляційною скаргою на неї, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_4 без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України з тих підстав, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, а саме - позивачем не зазначено розмір заборгованості відповідача та не надано доказів сплати судового збору при відсутності підстав для звільнення ОСОБА_4 від його сплати.

На думку апелянта ОСОБА_2, ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 встановлено, що дія ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У даному разі позивач ОСОБА_4 є споживачем банківських послуг, з нею було укладено кредитний договір для власного користування, умови якого Банком не виконуються, а саме - зобов'язання не припиняється у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_4 до ПАТ «Банк Форум» про захист прав споживачів та визнання зобов'язання припиненим, суд першої інстанції керувався п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України та виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 12.05.2015 року про залишення позовної заяви без руху, а саме: не зазначено розмір заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 та не надано доказів сплати судового збору при відсутності підстав для звільнення від їх сплати.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями статті 119 ЦПК України передбачено, що позовна заява подається в письмовій формі та повинна відповідати вимогам, викладеним у зазначеній статті.

Відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно ч.1, ч.2 ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без дотримання вимог, викладених ст. 119, 120 ЦПК України, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений строк.

Пунктом 7 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011, в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII ( 1023-12 ) з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України ( 254к/96-ВР ) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 119 ЦПК, а залежно від предмета та підстави позову - і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві. Зокрема, у разі пред'явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

До позовної заяви має бути додано документ, що підтверджує сплату судового збору за ставками, встановленими Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір". При цьому від сплати судового збору (пункт 17 статті 5 цього Закону), наприклад, за подання позовів, апеляційної/касаційної скарги у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, споживачі звільнені лише в разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів, наприклад за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості, що відповідає змісту частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

У абзаці 2 пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_4 посилалася на те, що 02.06.2006 року між нею та Банком було укладено кредитний договір № 0095/06/05-N, згідно умов якого позивач отримала 50000 доларів США на придбання будинку. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у позивача утворилася заборгованість у розмірі 21145,19 доларів США. 17.03.2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги № 17032015, згідно умов якого ОСОБА_5 частково відступив ОСОБА_7 право вимоги до ПАТ «Банк Форум» за договором банківського вкладу № 263/2106/681147 від 05.02.2014 року, а саме відступив вимогу на суму 21145,19 доларів США

На підставі наведеного, ОСОБА_4 просила суд у зв'язку з поєднанням в одній особі боржника і кредитора припинити її зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» за кредитним договором № 0095/06/05-N від 02.06.2006 року та додатковими угодами до нього; визнати припиненим іпотечний договір № 0095-І укладений між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4; визнати відсутніми у ПАТ «Банк Форум» права на стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 0095/06/05-N від 02.06.2006 року та права на вказаний предмет іпотеки, а також зобов'язати Реєстраційну службу Криворізького РУЮ у Дніпропетровській області вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек відомості про предмет вище вказаного договору іпотеки: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, РПВН:14952226.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.15, 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК). За подання до суду таких заяв сплачується судовий збір згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

Для з'ясування питання про те, які вимоги відносяться до майнових, а які - до немайнових, суди повинні також враховувати роз'яснення, викладені у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин".

Якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Ухвалою судді від 23.03.2015 року провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду на 30 березня 2015 року (а.с.79).

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 року цивільна справа була залишена без руху на строк до 22.05.2015 року, але не більше п'яти днів з дня отримання позивачем даної ухвали, оскільки позивачем не зазначено суму заборгованості по кредитному договору станом на дату звернення до суду, що має суттєве значення для визначення розміру судового збору, а також не надано доказів сплати судового збору, враховуючи відсутність підстав для звільнення від його сплати (а.с.126-127).

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача отримав копію ухвали про залишення позову без руху 13.05.2015 року, але у визначений судом строк не усунув недоліки у позовній заяві, в судове засідання 22.05.2015 року не з'явився, відповідно до його заяви вважав ухвалу суду від 12.05.2015 року незаконною та такою, що не підлягає виконанню, у зв'язку з чим, суд першої інстанції на підставі п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України залишив позовну заяву ОСОБА_4 без розгляду. (а.с. 132,136).

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов такого висновку без урахування вищенаведених роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якими передбачено право суду у разі неподання позивачем доказів оплати судового збору стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 у зв'язку з несплатою судового збору та відсутністю підстав для звільнення позивача від його сплати на підставі положень ЗУ «Про захист прав споживачів», є передчасним.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_4 у позовній заяві не зазначено суму заборгованості по кредитному договору станом на момент звернення до суду з позовом, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.31 ЦПК України позивач наділений правом уточнити позовні вимоги протягом розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду є помилковим, ухвала суду не відповідає вимогам процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з направленням справи в той же суд для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2015 рокускасувати.

Справу направити до Криворізького районного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: