АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №213/3669/13-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1119/К/15 Макарова Т.Ю.
Категорія № 27(І) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: відповідача ОСОБА_2, представника позивача Подолінного Романа Георгійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 10 грудня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.06.2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та Банком було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, у відповідача перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2013 року становить 31310,78 грн. та складається з наступного: 7778,83 грн. - заборгованість за кредитом; 21564,77 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1467,18 грн. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з наведеним Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 31310,78 грн. та судовий збір у сумі 313,11 грн.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2013 рокупозов Банку задоволено. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 31310,78 грн., в тому числі: 7778,83 грн. - заборгованість за кредитом; 21564,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1467,18 грн. - штраф (процентна складова) та 313 гривень 11 копійок судового збору.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року відповідачу ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Зокрема, ОСОБА_2 посилається на те, що ним у 2006 році було повністю сплачено суму кредиту за договором б/н від 02.06.2006 року, у зв'язку з чим вважає безпідставним нарахування санкцій та звернення Банку до суду з даним позовом.

Крім того, апелянт зазначив, що згідно п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, в той час, як з моменту погашення відповідачем суми боргу до звернення Банку до суду з позовом минуло 9 років.

Також ОСОБА_2 посилається на те, що позивачем не надано суду доказів надання йому кредиту, а саме - Банк не надав ні договору банківського кредиту, ні розрахунку суми заборгованості зі штрафними санкціями, ні платіжного документу, що підтверджує факт отримання ним грошових коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.06.2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та Банком було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Звертаючись до суду з позовом, Банк посилався на те, що у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, у відповідача перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2013 року становить 31310,78 грн. та складається з наступного: 7778,83 грн. - заборгованість за кредитом; 21564,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1467,18 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України № 134 цс 14 від 01.10.2014 року, висновки якої в силу ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та Банком було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний ліміт по картці відповідача у червні 2008 року було збільшено до 7790 грн.

Відповідно до п.3.1.1, 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, строк дії картки зазначений з лицьового боку картки (місяць,рік). Картка дійсна до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії), якщо раніше не надійшло заяви про закриття карткового рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації по картці відповідача, наданої представником позивача в засіданні колегії суддів, картка універсальна НОМЕР_1, відкрита 14.06.2006 року на ім*я відповідача ОСОБА_2, була дійсна до червня 2012 року.

Останній платіж на погашення кредиту відповідачем був здійснений 09.04.2010 року у сумі 341,93 грн.

Оскільки строк дії картки відповідача був встановлений до червня 2012 року, Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у вересні 2013 року в межах строку, встановленого законом.

У зв'язку з чим, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності є правильним.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, яке він виклав у заяві про перегляд заочного рішення, оскільки Банком строк, передбачений для звернення до суду з позовом, не пропущений.

З вищенаведених підстав колегією суддів не беруться до уваги посилання апелянта на те, що згідно п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, в той час, як з моменту погашення відповідачем суми боргу до звернення Банку до суду з позовом минуло 9 років.

Матеріалами справи встановлено, що у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, укладеного 02.06.2006 року між Банком та ОСОБА_2, у відповідача перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2013 року становить 31310,78 грн. та складається з наступного: 7778,83 грн. - заборгованість за кредитом; 21564,77 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1467,18 грн. - штраф (процентна складова).

Колегія суддів погоджується з розрахунком суми заборгованості відповідача за кредитним договором, вважає його правильним, оскільки він здійснений на підставі умов кредитного договору та з дотриманням вимог чинного законодавства.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову Банку та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у сумі 31310,78 грн., в тому числі: 7778,83 грн. - заборгованість за кредитом; 21564,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1467,18 грн. - штраф (процентна складова), є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач 2006 році повністю сплатив суму кредиту за договором б/н від 02.06.2006 року, у зв'язку з чим вважає безпідставним нарахування санкцій та звернення Банку до суду з даним позовом, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки спростовуються матеріалами справи та наявними у ній доказами, зокрема, випискою по особовому рахунку - картці відповідача, згідно якої ОСОБА_2 користувався кредитними коштами, наявними на картці, з 14.06.2006 року по червень 2012 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано суду доказів надання йому кредиту, а саме - Банк не надав ні договору банківського кредиту, ні розрахунку суми заборгованості зі штрафними санкціями, ні платіжного документу, що підтверджує факт отримання ним грошових коштів, не заслуговують на увагу, так як спростовуються випискою по особовому рахунку - картці відповідача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 10 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: