Ухвала

іменем україни

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Журавель В.І., Дербенцевої Т.П.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», ОСОБА_5, про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив:

- визнати майнові права на квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_4;

- визнати 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя;

- поділити 1/2 частину вказаного вище будинку шляхом визнання за ним та ОСОБА_4 права власності на 1/4 його частину за кожним.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 05 серпня 2011 року до 12 серпня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4

22 січня 2014 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - ПАТ «ХК «Київміськбуд») укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого відповідач за спільні кошти подружжя придбала майнові права на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 607 100 грн, які особисто вніс він (позивач) на рахунок продавця.

Вказував, що частина сплачених коштів належала йому особисто, частина - накопичена ним під час перебування у шлюбі. Зокрема, кошти в сумі 23 500 грн отримані від продажу його власної земельної ділянки відповідно до договору купівлі-продажу від 04 грудня 2012 року й були спрямовані на придбання майна для сім'ї.

У 2012 році грошові кошти в сумі 540 000 грн, отримані за реалізацію належних ОСОБА_5 (бабусі відповідачки) акцій відкритого акціонерного товариства «Фармак», були переведені на рахунок останньої та в подальшому переведені у 60 000 доларів США й покладені на депозитний рахунок банку. Надалі вказана сума була знята з депозиту, до неї були докладені його власні кошти, отримані від продажу земельної ділянки, й сплачені у рахунок оплати за договором купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру.

Також позивач зазначав, що у 2013 році відповідач на підставі договору купівлі-продажу придбала 1/2 частку жилого будинку АДРЕСА_2, яка є спільним майном подружжя, та яку він просить поділити між сторонами по 1/4 частини кожному.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2011 року до 12 серпня 2014 року.

У період шлюбу 22 січня 2014 року ОСОБА_4 уклала з ПАТ «ХК «Київміськбуд» договір купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до п. 1.1. договору ПАТ «ХК «Київміськбуд» продає, а покупець ОСОБА_4 придбаває майнові права на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з п.3.1. договору на дату його підписання вартість майнових прав на квартиру складає 613 084,63 грн.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що після внесення покупцем повної вартості предмета договору у безготівковій формі, компанія надає покупцю у 30-денний термін довідку про сплату вартості майнових прав на квартиру.

Згідно з довідкою ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 16 липня 2014 року до договору купівлі-продажу майнових прав від 22 січня 2014 року сума внесених коштів складає 607 100 грн.

Згідно з квитанціями на банківський рахунок ПАТ «ХК «Киїаміськбуд» було внесено:

- 149 850 грн платником ОСОБА_3 (квитанція № 6892418);

- 7 700 грн платником ОСОБА_8 (квитанція № 6892866);

- 149 850 грн платником ОСОБА_4 (квитанція № 6872968);

- 149 850 грн платником ОСОБА_4 (квитанція № 6892367);

- 149 850 грн платником ОСОБА_4 (квитанція № 6855899), на загальну 607 100 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів на спростування визначеного відповідачкою джерела походження спірних грошових коштів, а також доказів того, що спірні майнові права є спільною сумісною власністю подружжя, позивачем не надано.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції, погодився, залишив його рішення без змін і зазначив, що відсутні підстави для визнання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, так як кошти внесені за договором купівлі-продажу майнових прав є особистою власністю відповідачки, оскільки вони були отримані за договором позики, укладеним нею з бабусею ОСОБА_5

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з договором позики від 28 грудня 2012 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, позика в розмірі 73 000 дол. США, що є еквівалентом 584 000 грн, надається на придбання квартири у забудовника АТ «ХК «Київміськбуд» (п. 2.1. ч. 2 договору). Позикодавець зобов'язується надати позику не пізніше 28 грудня 2013 року в розмірі 73 340,71 грн, що є еквівалентом 584 000 грн за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору (п. 3.1. ч. 3 договору). Позика надається шляхом передачі грошових коштів в указаній сумі особисто позичальнику (п. 3.2. ч. 3 договору).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що і позика, і договір купівлі-продажу були укладені ОСОБА_4 у період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 У жодному з договорів не зазначено, що це майно є її особистою власністю.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання майнових прав на спірну квартиру, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) (ст. 65 СК України).

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд на зазначене також уваги не звернув, на порушення вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув допущені порушення суду першої інстанції.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то судове рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

За таких обставин ухвала апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог про визнання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що Ѕ частини жилого будинку АДРЕСА_3 відповідно до ч. І ст. 57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_4 і поділу як спільне майно подружжя не підлягає.

Так, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником Ѕ частини згаданого вище жилого будинку на підставі договору дарування, укладеного 31 жовтня 2012 року між нею та її бабусею ОСОБА_9, і посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Гончар Т.М. за реєстраційним номером 3625.

Таким чином, судове рішення в частині вимог про визнання Ѕ частини будинку по АДРЕСА_2 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.І. Журавель

Т.П. Дербенцева

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська