Справа № 202/1113/15-ц
17 червня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Пугач Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, виселення та зняття з реєстрації, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на належну їй квартиру № 98, що розташована у будинку № 51 по проспекту Миру у м. Дніпропетровську, шляхом виселення із цієї квартири гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також просить суд зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Миру б. № 51, кв.98.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що 20 січня 2015 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі під № 27.
Відповідно до вказаного договору, продавець ОСОБА_3 передав їй у власність, а я прийняла квартиру № 98, що розташована в будинку № 51 по проспекту Миру у місті Дніпропетровську, та сплатила за неї оговорену суму під час оформлення вищезгаданого договору.
Станом на 29.01.2015 року відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька ОСОБА_3), зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 б. 51, кв.98, про що свідчить довідка № 159 від 20.01.2015 року, видана Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційним підприємством №53» Дніпропетровської міської ради.
З моменту оформлення договору купівлі-продажу квартири відповідач ОСОБА_2, порушуючи тим самим її правомірні та законні права як власника, тобто вона позбавила її права користуватись та фактично розпоряджатись належним майном (квартирою) як, - продати, здати в оренду, та виконати інші передбачені законодавством дії, утворивши тим самим їй перешкоди у користуванні власністю.
Крім того, вона має сплачувати комунальні послуги, що призводить до надлишкових нічим не виправданих витрат.
Вважає, що її права як власника квартири порушуються
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила пред'явлену позову заяву задовольнити в повному обсязі посилаючись на викладені у ній обставини. У подальшому у судове засідання не з'явилася, але завчасно поданою письмовою заявою сповістила про неявку та можливість розгляду й вирішення справи без її участі. Не заперечувала проти заочного розгляду й вирішення справи.
Відповідач ОСОБА_2 заперечень проти позову не надала, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причин не повідомила, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, за договором купівлі продажу квартири від 20 січня 2015 року позивачка купила у ОСОБА_5 квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Миру, 51/98. Договір купівлі продажу було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 27. Продаж було вчинено за 322720,00 грн.
На підставі вказаного договору 20.01.2015 року за позивачкою було здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 8434963).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
У відповідності зі статтею 657 ЦК - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Згідно статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод у ст. 1 Першого протоколу, закріплює принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_2, не будучи власником квартири ані в цілому, ані у частці, зі спірної квартири після продажу не виселилася у визначений договором купівлі-продажу строк та продовжує у ній проживати.
Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.
Враховуючи, що відповідач не є власником спірної квартири, добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує права позивачки як власника квартири та перешкоджає їй цим повною мірою володіти та розпоряджатися власним майном, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Так, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині зобовязання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації ОСОБА_2, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі і на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213, 215, 218,224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення із неї ОСОБА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційний суд Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Д.С. Шклярук