У х в а л а

іменем україни

01 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21 лютого 1998 року по 24 вересня 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від шлюбу у сторін є донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За домовленістю між сторонами після розлучення діти залишилися проживати з відповідачем. Позивач сплачує аліменти на дітей, а саме по 1/6 частині з усіх доходів на кожну дитину. У зв'язку із перешкодами з боку відповідача у спілкуванні з дітьми, ОСОБА_4 звертався до суду із відповідним позовом, за результатами якого рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2010 року визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач також вказував на те, що відносини його доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю погіршились у результаті чого, донька проживає у позивача і з матір'ю проживати не бажає, а остання не погоджується вирішити питання щодо проживання доньки з батьком у позасудовому порядку.

Посилаючись на те, що між донькою та його новою сім'єю склалися дружні стосунки, житлові умови позивача дозволяють створити особистий простір для ОСОБА_7, а батько зобов'язується не чинити перешкоди у спілкуванні доньки з її молодшим братом, позивач просив суд задовольнити позов.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням рішення апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції.

Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Припинити з 07 квітня 2015 року стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно, які призначені рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2011 року.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та її представник - ОСОБА_6, посилаючись на порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Сімейного кодексу України особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей визначені Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Згідно з положеннями ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з висновком органу опіки та піклування від 28 серпня 2014 року № 3211/01-20, який ухвалено у присутності ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх доньки, доцільним є визначити місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_4

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що з урахуванням фактичних обставин справи, ставлення батьків до виконання їх батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, віку дитини та бажанням присутної у судовому засіданні дитини проживати з батьком, є підстави для часткового задоволення позовних вимог та визначення місця проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком.

При цьому, судом апеляційної інстанції вірно враховано, що ІНФОРМАЦІЯ_3, малолітній ОСОБА_7 виповнюється 14 років, що відповідно до положень ст. 160 СК України дає право дитині самостійно визначати її місце проживання.

До таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскарженого судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6, відхилити, рішення апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко