1 ЗАОЧНЕ РІШЕННЯСправа № 335/5015/15-ц 2/335/1430/2015
30 липня 2015 р. Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
при секретарі Смоляк А.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 вересня 2014 р. він надав відповідачеві позику в розмірі 130 000 грн. зі строком повернення до 1 грудня 2014 р., підтвердженням чого є розписка. У встановлений договором строк відповідач суму боргу не повернув. Посилаючись на положення статтей 625, 626, 1050 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість в сумі 130 000 гривень, 3% річних за період з 1 грудня 2014 р. по 28 лютого 2015 р. у розмірі 959 гривень, та суму інфляційних втрат за вказаний період у розмірі 14 820 гривень, а всього стягнути 145 779 гривень.
У судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. В заяві вказав, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Однак, поштові відправлення із судовими повістками було повернуто на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про відмову відповідача від отримання повістки на поштовому відділенні. Відповідно до вимог частини восьмої статті 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв у борг від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 130 000,00 гривень, яку зобовязався повернути в строк до 1 грудня 2014 р. Позика здійснена у присутності ОСОБА_3, ОСОБА_4 (арк. справи 4).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками.
Як передбачено положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає.
Однак, до теперішнього часу відповідачем зобовязання щодо повернення суми позики, визначене договором, не виконане, сума грошових коштів у розмірі 130 000,00 грн. позивачу не повернута.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобовязання, суд доходить висновку, що він зобовязаний повернути позивачеві суму боргу у розмірі 130 000 гривень з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.
Розмір зазначених 3% річних становить 959 гривень, та підтверджується наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком (130 000 гривень (сума позики) * 3,00% (річних) / 366 днів (кількість днів у році) * 31 днів (строк користування відповідачем коштами з 1 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року) = 330,32 гривень; 130 000 гривень (сума позики) * 3,00% (річних) / 365 днів (кількість днів у році) * 59 днів (строк користування відповідачем коштами з 1 січня 2015 року по 28 лютого 2015 року) = 628,68 гривень).
Розмір інфляційних втрат за період з 1 грудня 2014 р. по 28 лютого 2015 р. складає 14 820 гривень, що також підтверджується наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком (грудень 2014 р. 130 000 гривень * 3,0 % = 3 900 гривень; січень 2015 р. 130 000 гривень * 3,1% = 4 030 гривень; 130 000 гривень * 5,3% = 6 890 гривень).
Підсумовуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 457,80 грн.
На підставі викладеного, ст.ст. 16, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 145 779 (сто сорок пять тисяч сімсот сімдесят девять) гривень 00 копійок, в тому числі суму позики у розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень 00 копійок, три відсотка річних за період з 1 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року у розмірі 959 (девятсот пятдесят девять) гривень 00 копійок, інфляційні втрати за період з 1 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року у розмірі 14 820 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 457 (одна тисяча чотириста пятдесят сім) гривень 80 копійок.
Всього стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 147 236 (сто сорок сім тисяч двісті тридцять шість) гривень 80 копійок.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення надіслати на адресу відповідача рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.В. Шалагінова