Справа № 457/1793/13 Головуючий у 1 інстанції: Василюк Т.В.
Провадження № 22-ц/783/3416/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Іванова О.О.

З участю представника позивача ОСОБА_2, та відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 09 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що ухвалене внаслідок неповного з»ясування обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Вказує, що підставою звернення до суду стало те, що ОСОБА_4 оплатила вартість квартири, яку він їй продав грошовими коштами, які вони разом накопичували під час перебування у шлюбі, однак суд не взяв до уваги вказані обставини. Стверджує, що відповідачка не змогла довести суду джерело походження коштів, а саме те, що такі були подаровані їй матір»ю, а відтак не спростувала підстави позову. Судом не враховано того, що ціна квартири, яка вказана в договорі купівлі - продажу є явно заниженою, оскільки сама відповідачка визнала, що на ремонт квартири було витрачено 50000-60000 тисяч гривень. Дана невідповідність реальної та фактичної вартості спірної квартири цілком узгоджується з його поясненнями про те, що в спосіб передачі спірної квартири було досягнуто домовленості про розподіл майна, забезпечення сина житлом та вирішення всіх майнових претензій, однак відповідачка свідомо оформила передачу квартири договором-купівлі продажу, а потім пред»явила позов про розподіл майна подружжя. Стверджує, що відповідачка не представила жодного належного доказу на підтвердження заперечення на позов, а тому суду були всі підстави для його задоволення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони з 23.10.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 17.06.2010 року розірвано (а.с.75).

01.09.2010 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4(покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири.

За умовами вказаного договору, ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та остання оплатила її вартість у розмірі 43036,00 грн. (а.с.5-7).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів, що саме за кошти, накопичені ними за час сімейного життя придбане спірне майно та нічим цього факту не підтвердив, а також з того, що під час укладення договору купівлі -продажу позивачу було повідомлено, що кошти, які витрачаються на придбання квартири є особистою власністю ОСОБА_4 та осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на ці кошти немає.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбчено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення суд чітко дотримався вказаних вимог закону, повно та всебічно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про те, що підстав для задоволення позову немає.

Крім цього, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 4.2 договору купівлі-продажу передбачено, що такий спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення сторін є вільним і відповідає внутрішній волі, договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не вчиняється під впливом тяжкої для продавця обставини та на вкрай невигідних умовах.

У п. 4.6 договору, зазначено, що покупець стверджує, що не перебуває у шлюбі і особи, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), які витрачаються на придбання зазначеної вище квартири (у тому числі і відповідно до ст.ст. 65, 74, 97 СК України), відсутні. Зміст заяви покупця доведено до продавця.

Сторони підписали вищевказаний договір повністю, що свідчить про обізнаність позивача із тим, що грошові кошти одержані ним за продаж квартири не є спільно нажитими ними у шлюбі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не представив належних та допустимих доказів, які б спростували умови договору, які ним підписані.

Крім цього, вказаний договір позивачем не оскаржувався, а тому відповідачка у відповідності до ст. 328 ЦК України правомірно набула право власності на спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не змогла довести суду джерело походження коштів за які придбала спірну квартиру, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а відтак саме позивач повинен довести, що спірні кошти є спільною власністю подружжя, оскільки він ставить вимогу про визнання права власності на квартиру, яка придбана ОСОБА_4 на законних підставах.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними до позовної заяви, які правомірно та обґрунтовано спростовані рішенням суду та не дають підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в і д х и л и т и .

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин