Справа № 2-5790/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Іонової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати за ним право укласти з відповідачем ПАТ «Київенерго» договір про користування електричною енергією щодо об'єкту, яким є Майстерня по ремонту взуття та шкіргалантереї за адресою: АДРЕСА_1, в порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією для населення, які затверджені Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року, та зобов'язати ПАТ «Київенерго» в порядку, визначеному п.7 Правил користування електричною енергією для населення, виконати обов'язок в натурі і підключити до електропостачання Майстерню по ремонту взуття шкіргалантереї за вищевказаною адресою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він є власником Майстерні по ремонту взуття шкіргалантереї, яка знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1. Виконавцем послуги з електропостачання за вказаною адресою є відповідач ПАТ «Київенерго».

26.02.2015 року позивач як фізична особа, що не здійснює підприємницьку діяльність, маючи намір отримати послугу по електропостачанню майстерні, звернувся до відповідача із відповідною заявою, однак останній не визнав його право на укладення договору в порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією для населення, посилаючись на те, що, оскільки майстерня має використовуватись з метою підприємницької діяльності, тому електропостачання даного об'єкту має відбуватись в порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що нежилі приміщення №№1, 2, 3 майстерня по ремонту взуття та шкіргалантереї, які розташовані в АДРЕСА_1, за визначенням використовується з метою здійснення підприємницької діяльності, а доказів того, що позивачем буде споживатись електрична енергія на побутові або господарські потреби, останнім не надано, т. я. довідка про відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців інформації щодо реєстрації позивача суб'єктом підприємницької діяльності свідчить лише про те, що такої інформації не існує станом на 14.07.2015 року, та не підтверджує неможливість такої реєстрації на сьогоднішній день або в майбутньому.

А тому, як зазначав представник відповідача, в даному випадку взаємовідносини між споживачем та постачальником електричної енергії повинні регулюватися Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Взаємовідносини в сфері електроенергетики між споживачем та постачальником електричної енергії регулюються положеннями Цивільного кодексу України, ЗУ «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України, Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 року.

Пунктом3 Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕН) споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією. Об'єктами споживача згідно з положеннями пункту 2 ПКЕЕН є житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належать споживачу на правах власності або користування.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про електроенергетику», ст.1 ЗУ «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

При цьому визначення побутового споживача електричної енергії міститься в ч.1 ЗУ «Про засади функціонування ринку електричної енергії України».

Так, побутовий споживач це фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та комерційну діяльність, на підставі договору про постачання електричної енергії з електропостачальником.

Встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 05.10.2012 року, належить нежиле приміщення №№1, 2, 3 (групи приміщень №122) - майстерня по ремонту взуття та шкіргалантереї площею 70,50 кв. м, які розташовані в АДРЕСА_1.

26.02.2015 року позивач звернувся до Центру обслуговування клієнтів Солом'янського району м. Києва з заявою про укладення договору на користування електричною енергією відповідно до ПКЕЕН.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, належні позивачу нежилі приміщення визначені як спеціально обладнані для виконання робіт по наданню послуг з ремонту взуття та шкіргалантереї та мають використовуватись ним не для його власних чи особистих потреб, зокрема творчих чи господарських, а з метою надання послуг іншим громадянам, що не заперечувалось позивачем в ході розгляду справи, тобто останній не є побутовим споживачем в розумінні ЗУ «Про засади функціонування ринку електричної енергії України», а фактичне призначення даних приміщень - здійснення комерційної діяльності та отримання прибутку шляхом надання відповідних послуг.

Так, функціональне призначення нежитлових приміщень - це допустимий спосіб використання цих приміщень. Зокрема, цільове призначення буває не тільки у самої будівлі, споруди або будівлі, і у окремих приміщень у них. Це все зумовлено законодавчими, будівельними, нормативними, експлуатаційними, інженерними, пожежними та іншими вимогами, які пред'являються до всіх видів цільового використання будівлі при проведенні в них якої-небудь діяльності.

Відповідно до ДБН В. 2.2.-15-2005 нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не належить до житлового фонду, і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Нежитлові приміщення мають класифікацію, в якій враховується цільове призначення нежитлового приміщення, види поділу можуть залежати від діяльності підприємства. Їх можна розділяти на торговельні приміщення, виробничі, складські, комунально-побутові об'єкти, що використовуються для організації громадського харчування, офісні споруди, приміщення медичного призначення, аптеки, театрально-видовищні споруди, спортивні, творчі та інші.

Перепрофілювання (зміна функціонального призначення нежитлових приміщень) цільового використання об'єкта передбачає переобладнання приміщення під той вид діяльності, який не передбачений його нормативно-технічної та інвентаризаційної документацією. Проведення переобладнання приміщення зі зміною цільового профілю проводиться відповідно до розпорядчого документу органу виконавчої влади, на території якого розташований об'єкт.

Щоб отримати такий документ, потрібно підготувати і узгодити пакет проектно-технічної документації з уповноваженими службами, де повинно бути обґрунтовано необхідність зміни профілю приміщення без шкоди для нього самого та/або будівель, які можуть примикати до нього, населення, з урахуванням концепції розвитку міських територій, а саме для отримання узгодження функціонального призначення приміщення (будівлі) необхідно звернення із заявою в органи місцевого самоврядування за місцем знаходження об'єкта; проведення технічної інвентаризації з виготовленням технічного паспорта на приміщення; узгодження функціонального призначення нежитлового приміщення в органах місцевого самоврядування за місцем знаходження об'єкта; реєстрація прав на приміщення в Державній реєстраційній службі України.

Таким чином, на даний час наявні чіткі відомості про функціональне призначення спірного приміщення, яке не є приміщенням так званого «вільного призначення», для подальшої зміни функціонального призначення якого вимагається здійснення певного кола дій щодо його реконструкції або переоснащення, яких позивачем не вчинено, тому взаємовідносини, як виникли між позивачем та постачальником електричної енергії ПАТ «Київенерго» з приводу укладення договору про користування електричною енергією не підпадають під дію Правил користування електричною енергією для населення, оскільки в даному випадку позивач, який хоч на даний час і не є суб'єктом підприємницької діяльності, однак в даному випадку має використовувати належні йому приміщення за призначенням, тобто для надання побутових послуг з метою здійснення комерційної діяльності.

Керуючись ст. ЗУ «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією, Правилами користування електричною енергією для населення, ст. ст. 3,4, 57-60, 209, 212-215, 218ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: