АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4682/15 Справа № 205/7797/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Тамакулової В.О., Козлова С.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2015 року про відмову у звільненні від сплати судового збору,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи: реєстраційна служба Дніпропетровського МУЮ, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП ДМБТІ, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку спадкування, визнання права власності в порядку спадкування та подала заяву про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2015 року у задоволені заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали, як незаконної.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1ст.82 ЦПК України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення рішення у справі.

Згідно ч.3 ст. 82 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Ці ж самі положення закріплені у статті 8 Закону України" Про судовий збір".

Відмовляючи у задоволенні заяви, суддя виходила з того, що звільнення від сплати судового збору є правом суду і застосовується лише у виключних випадках.

Проте Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

У п.29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, що відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" та статті 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відмовляючи у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, суддя також вказувала на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження її скрутного матеріального становища.

Погодитись з такою позицією судді не можна, оскільки ОСОБА_2 в своїй заяві навела доводи неможливості сплати судового збору, а саме незначний розмір пенсії та додала докази про свій пенсійний вік, про розмір пенсії та інше.

За таких обставин оскаржувана ухвала не може залишатись в силі і на підставі п.3 ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею вказаного питання на новий розгляд до суду тієї ж інстанції, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,312 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору скасувати, справу повернути до того ж суду для вирішення питання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Тамакулова В.О.

ОСОБА_7