У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Тафіїва Василя Федоровича - на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості у розмірі 156 935,23 доларів США, що в національній валюти згідно з курсом НБУ становить 1 943 730 грн 86 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом' передачі у власність іпотекодержателю, виселити та зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зобовязати передати правовстановлюючі документи та ключі від квартири <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_20/ed_2013_07_04/pravo1/T265400.html?pravo=1>.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 30 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 80 000 доларів США терміном до 30 квітня 2018 року зі сплатою 14 % річних. Відповідно до <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_42/ed_2013_07_04/pravo1/T030898.html?pravo=1> п. 1.2.2 відповідач зобов'язався повернути кредит у повному обсязі у терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, однак свої зобов'язання належним чином не виконує, відповідно до графіка кредит не повертає та відсотки не сплачує, внаслідок чого станом на 16 квітня 2014 року виникла прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 44 981,89 доларів США, за відсотками - 35 258,98 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 квітня 2008 року між банком, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки № 84667, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 45,20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на яку і просив звернути стягнення позивач у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань з повернення кредиту позичальником.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01жовтня 2014 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» - Тафіїв В.Ф. -порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 30 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 80 000 доларів США терміном до 30 квітня 2018 року зі сплатою 14 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 квітня 2008 року між банком, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки № 84667, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 45,20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва від 13 квітня 1998 року.

За договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року позивачем куплені права вимоги за кредитами, в тому числі і за договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_6

Відповідно до п <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1>. 1.1 договору про надання споживчого <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1>кредиту відповідач Маке <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_218/ed_2013_07_04/pravo1/T030898.html?pravo=1>єв С.С.'' зобовязався повертати кредитні кошти та сплачувати плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Згідно з графіком, який є невідємною част <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_250/ed_2013_07_04/pravo1/T030898.html?pravo=1>иною договору про надання споживчого кредиту, повернення кредиту відбувається щомісячно рівними платежами протягом всього терміну дії договору.

Відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання з повернення кредиту належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 16 квітня 2014 року виникла прострочена заборгованість за кредитом у р <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1819/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>озмірі 44 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> 981,89 до <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1853/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>ларів США, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1984/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> за відсот <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>ками - 3<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> 258,9 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1990/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>8 доларів США. Загальна заборгованість за кре <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1993/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>дитом становить 77 648,32 доларів США, за відсотками - 79 286,91 доларів США.

06 травня 2014 року ОСОБА_6 направлено вимогу про усунення порушень з виконання своїх зобов'язань за кредитним договором від 30 квітня 2008 року та попередження про дострокове виконання своїх зобов'язань, ОСОБА_7 - вимога в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», які залишились без реагування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позичальник ОСОБА_6 одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання він та ОСОБА_7 передали в іпотеку квартиру, яка використовується як місце постійного проживання позичальника, іншого житла у нього немає, то звернення стягнення на нього не може бути проведене відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Суди не врахували, що Закон № 1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівки на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з чим відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Тафіїва Василя Федоровича - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко В.І. Мартинюк Г.І. Мостова