Справа № 442/1494/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/4533/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В. ,

суддів: Приколоти Т.І. Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

25 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості з тих підстав, що у відповідності до розписки від 12 квітня 2012 року відповідач зобов'язувався повернути позивачу борг в сумі 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США до 30 травня 2012 року. Дане боргове зобов'язання виникло після викупу відповідачем у позивача ? частини ( по вартості) автобуса « SETRA» , на якому позивач і відповідач працювали на маршруті Трускавець - Київ - Трускавець. Оскільки всієї суми відповідач одразу надати не зміг, не вистачало коштів, сторони домовилися письмово у вигляді розписки про повернення відповідачем боргу до 30 травня 2012 року. Враховуючи те, що термін повернення боргу пройшов, а відповідач всіляко уникає повернення боргу, є підстави вважати про умисне зволікання відповідачем строку повернення коштів та небажання виконати боргове зобов'язання, а тому просив стягнути з ОСОБА_5 69646,23 грн основного боргу по курсу долара США на 20.02.2015 року, 6039,18 грн 3% річних за прострочення зобов»язання , а всього 75685,41 грн та 756, 85 грн. судового збору.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_2. Вважає, що оскаржене рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задоволити позов. В апеляційній скарзі наводить доводи про те, що суд не взяв до уваги доказ боргового зобов'язання - розписку, підписи на якій є справжніми і відповідачем не заперечувалось факт її підписання , яка є прямим доказом боргового зобов'язання відповідача перед позивачем. Вказує, що наявні у справі докази свідчать про укладення між сторонами у справі договору позики, сума якої своєчасно не була повернута позикодавцю, однак суд неправомірно послався на зміст згаданої розписки і не бажав побачити виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, натомість по суті розписки і підстав її написання вона є саме договірним борговим зобов'язанням. Тому позивач, як на правову підставу посилається на ст. 1046 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на

підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до п. п. 1- 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених

обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте, оскаржене рішення в повній мірі не відповідає вимогам вищезазначених процесуальних норм.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують

вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позивач стверджував, що борг відповідача перед позивачем виник внаслідок того, що відповідач купив у позивача половину автомобіля , однак не оплатив всієї домовленої суми, а саме, не оплатив 2500 доларів взамін чого видав розписку від 12.04.2012 року. Колегія суддів вважає, що написання відповідачем розписки є свідченням того, що відбулася новація зобов»язання ( ст. 604 ЦК України, ст. 1053 ЦК України), і за домовленістю сторін первісне зобов»язання по договору-купівлі-продажу було замінено новим зобов»язанням між тими ж сторонами , а саме за домовленістю сторін борг, що виник із договору купівлі-продажу був замінений позиковим зобов»язанням .

На підтвердження існування грошового зобов»язання позивачем надано суду письмовий доказ - розписку від 12.04.2012 року, згідно якої відповідач зобов»язувався віддати позивачеві 2500 доларів до 30 травня 2012 року. У судовому засіданні 18 червня 2015 року апеляційним судом було встановлено, що оригінал цієї розписки знаходиться у позивача, що дає підстави для висновку про те, що зобов»язання відповідачем не виконано.

Відповідач не оспорював достовірності цієї розписки з тих підстав, що вона видана під впливом обману, насильства, або під впливом тяжкої обставини, не оспорював валюти зобов»язання чи розміру зобов»зання, тобто не оспорював договору позики.

За обставин не оспорювання відповідачем: факту написання розписки, суми боргу і дати повернення боргу, у суду першої інстанції не було підстав для прийняття до уваги заперечень представника відповідача щодо змісту розписки, т а відповідно ці заперечення не могли слугувати підставою для відмови у задоволенні позову.

У відповідності до роз»яснень, наведених у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» , у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Офіційний курс долара США до гривні станом на 18.06,2015 року складає 21,65 грн за долар США. Відтак, з відповідача належить стягнути в користь позивача суму основного боргу в розмірі 54125 грн ( 2500 * 21,65= 54125).

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник , який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення зобов»язання станом на 20.02.2015 року. Кількість днів прострочення зобов»язання за період з 31.05.2012 року по 20.02.2015 року становить 996 днів, розмір процентів за прострочення становить 8,186301, а три проценти річних від простроченої суми становлять 4430,84 грн (54125* 8, 186301=4430,84). Всього по договору позики з відповідача слід стягнути на користь позивача 588555,84 грн (54125+4430,84=58555,84).

При зверненні з позовом позивачем сплачено 756,86 грн судового збору. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 585,86 грн (756,86* 58555,84/ 75685,41=585,86).

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, і судом першої інстанції не були застосовані норми матеріального права , які підлягали застосуванню щодо даних правовідносин, а саме не були застосовані : ст. ст. 604, 625 ч.2 ЦК України та норми параграфу 1 глави 71 підрозділу 1 розділу 1 книги п»ятої ЦК України, що, у відповідності до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування оскарженого рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 :

заборгованість за договором боргу від 12 квітня 2012 року станом на 18 червня 2015 року у розмірі 54125 (п»ятдесят чотири тисячі сто двадцять п»ять) грн;

три проценти річних від простроченої суми у розмірі 4430 (чотири тисячі чотириста тридцять) грн 84 коп;

судовий збір 585 (п»ятсот вісімдесят п»ять) грн 56 коп,

а всього : 59141 (п»ятдесят дев»ять тисяч сто сорок одна) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.