АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3387/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1684/К/15 Ковтун Н.Г.
Категорія - 27 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Масловій К.В.,

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Бродька Анатолія Івановича,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 10 березня 2004 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак відповідач своєчасно платежі не вносив, внаслідок чого станом на 28.02.2014 року утворився борг у загальному розмірі 25640,54 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 17 червня 2015 року, описку у якому виправлено ухвалою суду від 08 липня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 10.03.2004 року в загальній сумі 25 640,54 грн. та 256,41грн. в рахунок відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На думку апелянта, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не звернув уваги на той факт, що Банком у позовній заяві було зазначено, що кредит відповідачу було надано у сумі 3500 грн., проте сума основного боргу яку Банк вимагав стягнути з відповідача, згідно розрахунку заборгованості складає 8 154,11 грн., яка ні чим не обґрунтована. Виходячи з цього сума заборгованості по відсоткам, а саме 17 486,43 грн. також нарахована не вірно, оскільки вона нараховувалась на залишок суми заборгованості.

Крім того позивач не надав суду жодних доказів подовження строку дії кредитної картки відповідача, так згідно укладеного між Банком та ОСОБА_4 договором Банк відкриває клієнту картковий рахунок та видає платіжну картку, тип картки -Visa Classic credit, вид картки- особиста міжнародна, строк дії якої - два роки, тобто до 03/2006 року, а отже строк звернення Банку до суду з відповідним позовом до відповідача є пропущеним тому суд безпідставно не застосував строк позовної давності про застосування якого наголошував відповідач.

Також суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про дату останнього платежу зробленого відповідачем, за даним кредитним договором, зазначивши, що останній платіж ним було зроблено у травні 2011 року, що не відповідає дійсності оскільки це був одиничний платіж, а останній платіж у повному обсязі був зроблений відповідачем 26.04.2010 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду, що переглядається відповідає в повній мірі відповідає.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 березня 2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 був укладений договір № SAMDN881 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки НОМЕР_1, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит 3500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного договору підтверджує, що клієнт ознайомлений з Тарифами банку, Правилами користування платіжною карткою які він зобов'язується виконувати (п.3.2 договору)

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевиплаті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Звертаючись до суду з позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» вказував на те, що ОСОБА_4 зобов'язання за договором № SAMDN881 від 10.03.2004 року належним чином не виконав і станом на 28.02.2014 року має заборгованість у розмірі 25.640,54 грн., що складається з наступного:

-8154,11 грн. - заборгованість по кредиту;

-17 486,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягуючи з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 25640,54 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, щодо нарахуванням банком заборгованості відповідно до умов договору, а також з непогашення боргу відповідачем в добровільному порядку.

Колегія суду погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковимдля виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено що відповідач ОСОБА_4., має заборгованість перед банком.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити в позові саме з цієї підстави. (а.с.37)

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги про те, що Банком було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, процентів та комісії, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п.5.2, 5.3 Умов та правил надання банківських послуг (надалі - Умов) погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівкою або у безготівковому порядку із подальшим зарахуванням їх Банком на картрахунок держателя, а також договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

За несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом ч та овердрафтом) тримач картки сплачує проценти по підвищеній процентній ставці чи додаткову комісію, розмір яких встановлюється Тарифами. (п.5.5.1 Умов)

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, у постанові від 19 березня 2014р. у справі № 6-14 цс, зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Колегією суддів, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, перевірено строк дії картки, шляхом її огляду під час судового засідання, та встановлено, що картка «Visa Classic credit» за НОМЕР_1яка була видана ОСОБА_4 при укладені кредитного договору №б/н від 10.03.2004 року, на час ухвалення рішення, відповідно до п.п.п3.11, 3.13 розділу 2 Умов - дійсна. Строк дії картки становить 03/2012 року.

При цьому колегія суддів враховує те, що останній щомісячний платіж на погашення існуючої заборгованості відповідачем було здійснено 14.05.2011 року. Отже перебіг позовної давності, на час звернення позивача до суду не сплинув.

Колегія суддів, при цьому відхиляє доводи відповідача, що вказаний платіж ним був здійснений не на погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 10.03.2004 року, а був лише одиничним платежем, оскільки зазначений довід не ґрунтується на законі та спростовується вищевикладеним.

Таким чином, строк позовної давності про стягнення заборгованості за кредитом та процентами не пропущено, а отже відсутні правові підстави для відмови у задоволення позову Банку до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Відхиляються колегією суддів і посилання апелянта на те, що Банком безпідставно та необґрунтовано нарахована відповідачу сума основного боргу у розмірі 8 154,11 грн., оскільки згідно кредитного договору від 10.03.2004 року ОСОБА_4 було надано кредит у сумі 3500 грн., виходячи з цього сума заборгованості по відсоткам, а саме 17 486,43 грн. також нарахована не вірно, оскільки вона нараховувалась на залишок суми заборгованості, з огляду на наступне.

Відповідно до п.5.2 кредитного договору від 10.03.2004 року, Банк має право в односторонньому порядку, без попереднього повідомлення клієнта, встановити на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки, з наступними змінами його розміру відповідно до кредитної історії

Як вбачається з матеріалів справи та підстав заявленого позову, відповідач отримав кредит 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У послідуючому, згідно особового рахунку боржника, ліміт картки поступово було збільшено та встановлено на рівні 8390,00 грн., що в свою чергу не суперечить умовам кредитному договору та не спростовано відповідачем.(а.с. 52).

Крім того, із виписки по рахунках боржника, за весь час дії картки, вбачаються дії боржника по подовженню умов дії картки: не надходження заяви держателя про закриття картрахунку, наявність грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій, крім того дотримані інші умови продовження строку дії картки, передбачені договором.

Відповідно до розрахунку Банку, з яким погодився суд першої інстанції, заборгованість за кредитним договором від 10.03.2004 року складає - 25 640,54 грн., з яких: заборгованість за кредитом- 8154,11грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 17 486,43 грн.

Відповідач, в порушення вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, не спростував розмір заборгованості, як і не надав доказів на його спростування. Відповідачем фактично визнається наявність заборгованості за кредитом як на день подання позову, так і на час ухвалення судового рішення, однак жодних доказів про її розмір з урахуванням несвоєчасності виплати, суду не надано і розрахунок, наданий позивачем, не спростовано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості у розмірі 25 640,54 грн.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: