Справа № 2/359/1186/15
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та пені за прострочення зобов»язання,-

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці березня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 20 березня 2012 року ВДВС Бориспільського МРУЮ відкрито виконавче на підставі виконавчого листа №2-480, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 25000 та додаткових витрат на навчання дитини у розмірі 13400 гривень, а всього 38400 гривень. ОСОБА_2 був встановлений строк для самостійного виконання рішення суду до 27 березня 2012 року. У звязку з тим, що ОСОБА_2 є боржником за кількома виконавчими документами, ВДВС Бориспільського МРУЮ їх було обєднано у зведене виконавче провадження №38484071. Станом на 12 червня 2014 року залишок заборгованості ОСОБА_2 становить 35757 гривень 56 копійок. ОСОБА_1 вказує, на те, що невиконання рішення суду є підставою для відповідальності, встановленої законом, а саме: ч.2 ст.625 ЦК України. Тому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь інфляційні втрати за період з 27 березня 2012 року по 01 березня 2015 року у розмірі 15770 гривень 79 копійок та три проценти річних від простроченої суми за період з 27 березня 2012 року по 20 березня 2015 року у розмірі 3201 гривень 66 копійок, а всього 18972 гривень 45 копійок.

У судове засідання позивач не зявилась, направила на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень вказали на те, що дійсно рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню за несвоєчасність виплати аліментів у розмірі 25000 гривень. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 лютого 2012 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року в частині стягнення розміру пені залишено без змін, а також додатково стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на у тримання дитини у розмірі 13400 гривень. Відповідач систематично здійснював перерахування аліментів на користь позивача, згідно щомісячно отриманих доходів і як підсумок постановою ВДВС Бориспільського МРУЮ від 26 вересня 2013 року було закінчено виконавче провадження №3263750 по виплаті аліментів на користь ОСОБА_4 у розмірі ? частини. Крім цього, представник відповідача вказала на те, що положення ч.2 ст.625 ЦК України передбачає відповідальність за невиконання грошових зобовязань, насамперед договірних, а тому положення вказаної норми не поширюються на сімейні правовідносини. У звязку з цим просила суд відмовити у задоволення позову в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився. Державний виконавець ВДВС Бориспільського МРУЮ ОСОБА_5 надала до суду заяву, якою просила розглянути справу без присутності державного виконавця та при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1В до ОСОБА_6 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, додаткових витратах на дитину, призначення аліментів у твердій грошовій сумі, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 25000 гривень, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.46-50).

Рішенням Апеляційного суду м. Києві від 08 лютого 2012 року залишено без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року в частині розміру пені та додатково стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 13400 гривень.

20 березня 2012 року державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-480, виданого 14 березня 2012 року Подільським районним судом м. Києва (а.с.10-11).

З листа ВДВС Бориспільського МРУЮ на запит ОСОБА_1 вбачається, що у відділі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження 38484071, відкрите на підставі виконавчого листа №2-480/11 від 14 березня 2012 року, виданого Подільським районним судом м. Києва. Боржнику надано термін для самостійного виконання рішення до 27 березня 2013 року. Станом на 12 червня 2014 року залишок заборгованості становить 35757 гривень 56 копійок (а.с.12-13).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України, визначила суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 27 березня 2012 року по 01 березня 2015 року 15770 гривень 79 копійок, а також трьох процентів річних від простроченої суми за період з 27 березня 2012 року по 20 березня 2015 року 3201 гривень 66 копійок, розрахунок яких наведено в позовній заяві.

Проте, суд не може погодитись з цією позицією позивача, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Як розяснив Верховний Суд України при аналізі практики застосування ст.625 ЦК України в цивільному судочинстві, передбачена ст.625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст.625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. Аналіз ч.2 ст.625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, даною статтею, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

Відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена спеціальною нормою ст.196 СК України.

Таким чином, положення ч.2 ст.625 ЦК України до спірних сімейних правовідносин не застосовується.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про безпідставність позову та необхідність відмови у його задоволенні.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції від 19 березня 2015 року вбачається, що при предявленні позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок (а.с.9).

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, тому підстави для відшкодування їй судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.625 ЦК України, ст.196 СК України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат в розмірі 15770 грн. 79 коп. та пені в розмірі 3201 грн. 66 коп. за прострочення зобов»язання відмовити.

Сплачений ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. звернути в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський