Номер провадження: 22-ц/785/5292/15
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П., Сегеди С.М.

при секретарі: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» про визнання дій неправомірними та стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року, -

встановила:

30 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» про визнання дій відповідача по невиконанню своїх зобов'язань за трьома депозитними договорами від 16.09.2014 р., 08.01.2014 р., 18.09.2014 р. неправомірними; стягнути з відповідача на його користь вклад за договором № 015045/144 в розмірі 2164 доларів США з нарахованими на нього процентами по день, що передує дню повернення вкладу; стягнути з відповідача на його користь вклад за договором № 000280/144 в розмірі 98000 гривень з нарахованими на нього процентами по день, що передує дню повернення вкладу; стягнути з відповідача на його користь вклад за договором № 015261/144 в розмірі 30000 гривень з нарахованими на нього процентами по день, що передує дню повернення вкладу; моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

При цьому посилається на те, що 16.12.2014 р. в нього закінчився депозитний договір по вкладу в розмірі 2164 доларів США за № 015045/144, який ним був укладений з банком 16.09.2014 р. на три місяці з виплатою процентів в розмірі 12,5 %. Проте банк відмовився повернути йому вклад. Також ним було укладено депозитний договір № 000280/144 в розмірі 98000 гривень 08.01.2014 р. по 12.02.2015 р. з щомісячною сплатою процентів в розмірі 23,5% та депозитний договір № 015261/144 в розмірі 30000 гривень з щомісячною сплатою процентів в розмірі 25,5%. У зв'язку з порушенням банком своїх зобов'язань він має право розірвати з ним договір по вкладу в розмірі 30000 гривень строк дії якого закінчується 15.06.2015 р. Також діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Фінбанк" на користь позивача суму вкладу за договором № 015045/144 від 16.09.2014 р. в розмірі 2164 доларів США з нарахованими на нього процентами по день, що передує дню повернення вкладу; суму вкладу за договором № 000280/144 від 08.01.2014 р. в розмірі 98000 гривень з нарахованими на нього процентами по день, що передує дню повернення вкладу; а також суму вкладу за договором № 015261/144 від 18.09.2014 р. в розмірі 30000 гривень з нарахованими на нього процентами по день, що передує дню повернення вкладу.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Фінбанк" на користь держави судовий збір в розмірі 3654 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимогиу повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні частини з них, районний суд виходив з того, що відповідач дійсно порушив умови договору банківського вкладу, а тому у цій частині позов задовольнив і відмовив у задоволенні позову про визнання дій банку по невиконанню ним договірних зобов'язань неправомірними, оскільки право на повернення вкладу позивачеві гарантовано умовами договору, з якими він добровільно погодився, і стягнення на його користь сум вкладів з належними процентами є адекватним способом захисту порушеного права позивача. Районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, оскільки договором така відповідальність не передбачена.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює в частині задоволення позову про стягнення грошових вкладів та належних процентів по них на день їхнього повернення та відмови у позові про стягнення моральної шкоди. З такими висновками суду погоджується і судова колегія.

Водночас, судова колегія вважає необґрунтованою відмову у позові в частині визнання неправомірними дій відповідача по неповерненню йому вкладів згідно до умов депозитних договорів, оскільки порушення прав позивача на отримання ним своїх вкладів було допущене саме з їхньої вини.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, як встановлено п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Із матеріалів справи зокрема ( а.с. 12, 13-14) вбачається, що позивач неодноразово: 11 листопада 2014 року та 15 грудня 2014 року звертався з письмовими заявами про повернення йому депозитних вкладів через порушення банком умов договорів, однак ні відповідей на свої звернення, ні грошей не отримав.

Тому судова колегія вважає, що дії банку по неповерненню вкладів позивачеві слід визнати неправомірними.

Обґрунтованою судова колегія вважає відмову у позові в частині стягнення моральної шкоди.

Статтею 1167 ЦК України встановлена можливість відшкодування моральної шкоди, однак, згідно до роз'яснень п. 2 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», №4 від 31 березня 1995 року, право на її відшкодування виникає у випадках, безпосередньо передбачених нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ст. 7, 440-1 ЦК УРСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад ст. 49 Закону України «Про інформацію»; ст. 44 Закону України «Про авторське та суміжні права»; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів», чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під жодну із зазначених умов правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, не підпадають.

Керуючись: п. 3 ч. 1 ст. 307; п.п. 3,4 ст. 309; 316; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси області від 21 квітня 2015 року -змінити. Скасувати його в частині відмови у позові про визнання неправомірними дій працівників ПАТ «Фінбанк» по невидачі ОСОБА_2 депозитних вкладів і ухвалити у цій частині нове рішення, яким визнати неправомірними дії посадових осіб ПАТ «Фінбанк» по невидачі ОСОБА_2 депозитних вкладів.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда