Справа № 454/3304/14 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/3048/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишин О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Бурка В.В." на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства "Бурка В.В." до Генеральної прокуратури України про відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

В листопаді 2014 року представник позивача ФГ «Бурка В.В.» - Бурка В.В. звернувся в суд з позовом до Генеральної прокуратури України, просив стягнути з відповідача в користь фермерського господарства 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди в результаті протиправних дій Генеральної прокуратури України під час розгляду його заяви про злочин від 05.05.2014 року, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 05.05.2014 р. він направив на адресу Генеральної прокуратури України заяву про вчинення злочину суддями Вищого господарського суду України ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3

Від відповідача він отримав копію супровідного листа про направлення його заява для вирішення в прокуратуру м. Києва, при цьому, Генеральною прокуратурою України не внесено відомостей за його заявою до ЄРДР, не визнано його потерпілим, чим порушено вимоги Кримінального процесуального кодексу України.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2015 року, з врахуванням ухвали про внесення виправлення від 28.05.2015 року,у задоволенні позову Фермерського господарства "Бурка В.В." до Генеральної прокуратури України про відшкодування моральної шкоди - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив представник позивача ФГ «Бурка В.В.» - Бурка В.В.

Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, не ґрунтується на вимогах закону, в рішенні неповно з"ясовано та недоведено обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, рішення ухвалене у зв'язку з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, оцінка доказів не ґрунтується на всіх обставин справи в їх сукупності.

Стверджує, що має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, тому суд зобов"язаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії і враховуючи приписи ст. 56 Конституції України, задоволити позов та захистити його права.

Вважає, що в позовній заяві надав докази підтвердження факту заподіяння моральних страждань, однак суд першої інстанції не звернув увагу на подані ним докази на підтвердження факту заподіяння моральних страждань відповідачем, ступінь вини останнього та з чого він виходив при вирахуванні грошової суми.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд повинен задовольнити його позов або вказати, що шкода завдана не звини відповідача чи що працівники Генеральної прокуратури не відносяться до органів державної влади.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20.01.2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з Генеральної прокуратури України кошти в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди в результаті незаконних дій посадових осіб Генеральної прокуратури України.

Представник позивача фермерського господарства "Бурка В.В." та представник відповідача Генеральної прокуратури України, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 65,66), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, справу можна розглядати за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, при цьому виходячи з положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Виходячи з положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивач не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності, а також до нього не застосовувалися заходи, визначені у ст. 1176 ЦК України.

Крім того, з позовної заяви та додатків не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується не встановлено таких і судом.

Також зазначив, що в такому випадку, дії відповідача можуть бути оскаржені до слідчого судді, в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Суд першої інстанції встановив, що в травні 2014 р. представник ФГ «Бурка В.В..» - Бурка В.В. звернувся до Генеральної прокуратури України та просив вирішити питання про порушення кримінальної справи по ст. 375 КК України щодо суддів Вищого господарського суду України ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3., оскільки останні входили до складу колегії суддів, яка постановила на його думку завідомо неправосудну ухвалу по справі за його заявою про роз'яснення судового рішення (а.с. 7-11).

Листом від 16.05.2014 р. Генеральна прокуратура України зазначену вище заяву направила для розгляду в Прокуратуру м. Києва, про що повідомлено представника ФГ «Бурка В.В.» - Бурку В.В. (а.с. 12).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із послідуючими змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

Згідно із ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування шкоди Генеральною прокуратурою України у зв"язку розглядом заяви представника позивача, оскільки незаконність дій відповідача не доведена у встановленому законом порядку, зокрема шляхом оскарження дій прокурора в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, доведення факту заподіяння такими діями матеріальної та моральної шкоди, а також безпосереднього причинового зв"язку між такими діями та наслідком.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Бурка В.В." - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин