Ухвала

іменем україни

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Журавель В.І., Дербенцевої Т.П.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.», товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-сервіс», товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 березня 2015 року, та ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариств «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.» (далі - ТОВ «Р.Е.Й.В.»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-сервіс» (далі - ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-техно» (далі - ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 року в сумі 1 093 894,12 євро, з яких заборгованість за тілом кредиту - 928 000 євро, заборгованість за відсотками -101 606,41 євро, пеня (з 15 липня 2013 року до 15 липня 2014 року з урахуванням 180 днів прострочення платежу) - 64 287,71 євро, у рахунок погашення звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1, загальною площею 36,3 кв. м, житловою площею 19,2 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_5, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності -незалежним експертом під час виконання рішення в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3, ОСОБА_4 виступили поручителями за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 pоку із змінами, внесеними додатковими договорами, укладеним між банком та ТОВ «Р.Е.Й.В.», згідно з яким останнє отримало кредит у розмірі 1 000 000 євро з терміном повернення до 28 лютого 2013 року.

Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором іпотеки від 28 липня 2011 pоку, предметом якого є згадана вище однокімнатна квартира.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань, утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 серпня 2014 року позов ПАТ «БМ Банк» задоволено. Стягнуто з ТОВ «Р.Е.Й.В.», ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 року в сумі 1 093 894,12 євро, що еквівалентно 19 369 037,24 грн. У рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «Р.Е.Й.В.» перед ПАТ «БМ Банк» за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березея 2007 року у сумі 1 093 894,12 євро, що еквівалентно 19 369 037,24 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1, загальною площею 36,3 кв. м., житловою площею 19,2 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського та районного нотаріального округу Береш Л.І. 30 вересня 1997 року, і зареєстрованого Тернопільським бюро технічної інвентаризації 08 грудня 1997 року, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, для погашення заборгованості за вказаним кредитом за початковою ціною реалізації предмета іпотеки, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час здійснення виконавчих дій. Стягнуто із ТОВ «Р.Е.Й.В.», ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «БМ Банк» 3 654 грн судового збору

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ «БМ Банк» до ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2007 року та в частині стягнення судових витрат скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ «Р.Е.Й.В.» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 року в сумі 1 093 894,12 євро. Стягнуто солідарно з ТОВ «Р.Е.Й.В.» та ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 року в сумі 1 093 894,12 євро. Провадження у справі за позовом ПАТ «БМ Банк» до ТОВ «Р.Е.Й.В.», ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. Повідомлено ПАТ «БМ Банк», що розгляд даної справи в частині спору між юридичними особами віднесено до юрисдикції господарського суду. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «БМ Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині закриття провадження у справі та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

У своїх касаційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення заборгованості з них, як солідарних боржників, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що 16 березня 2007 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ТОВ «Р.Е.Й.В.» укладено договір невідновлюваної кредитної лінії (зі змінами внесеними додатковими договорами від 30 березня 2007 року, від 11 травня 2007року, від 20 серпня 2007 року, від 06 вересня 2007 року, від 07 листопада 2007 року, від 14 листопада 2007 pоку, від 15 листопада 2007 pроку, від 23 листопада 2007 року, від 11 березня 2008 pоку, від 03 червня 2008 pоку, від 01 березня 2010 pоку, від 31 березня 2010 року, від 05 травня 2010 року, від 12 липня 2010 року, від 27 липня 2011 року, від 30 березня 2012 року, від 29 травня 2012 року), згідно з яким позичальник отримав грошові кошти в сумі, що не перевищує 1 000 000 євро, з терміном погашення не пізніше 28 лютого 2013 року. Банком видано відповідачу кредитні кошти на загальну суму 1 239 272, 89 євро в межах невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 1 000 000 євро.

Станом на 15 липня 2014 року заборгованість ТОВ «Р.Е.Й.В» складає 1 093 894,12 євро, з яких заборгованість за тілом кредиту - 928 000 євро, заборгованість за відсотками - 101 606,41 євро, пеня (за період з 15 липня 2013 року до 15 липня 2014 року з урахуванням 180 днів прострочення платежу) - 64 287,71 євро.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16 березня 2007 року банком укладено договори поруки з ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», з ТОВ «Р.Е.Й.В.- сервіс», з ОСОБА_3, з ОСОБА_4, згідно з якими поручителі кожен окремо поручилися за повне та своєчасне виконання ТОВ «Р.Е.Й.В» зобов'язання за кредитним договором.

Згідно з п. 1.2 договорів поруки у разі порушення боржником зобов'язання за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

18 червня 2013 року ТОВ «Р.Е.Й.В.», ТОВ «Р.Е.Й.В.- сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3, ОСОБА_4 надіслані повідомлення з вимогою повернути заборгованість за кредитом, сплатити проценти та штрафні санкції.

Задовольняючи позов ПАТ «БМ Банк», суд першої інстанції виходив з того, що боржник разом із поручителями мають нести солідарну відповідальність перед банком за порушення умов кредитного договору невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд зазначив, що оскільки на забезпечення одного і того ж зобов'язання укладено декілька договорів поруки, то поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою і тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

Закриваючи провадження в частині вимог ПАТ «БМ Банк» до юридичних осіб ТОВ «Р.Е.Й.В.», ТОВ «Р.Е.Й.В.- сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», апеляційний суд, посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, виходив із того, що вказані вимоги підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом п. 3.1. договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених у кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.2. договорів поруки відповідальність поручителя й боржника є солідарною.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники.

Апеляційний суд, стягнувши солідарно кредитну заборгованість з ТОВ «Р.Е.Й.В.» та ОСОБА_3, з ТОВ «Р.Е.Й.В.» та ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк», на порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не врахував, не визначився вірно з характером спірних правовідносин, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

У п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог ст. ст. 15-16, ч. 2 ст. 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку(іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-185цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження в частині вимог ПАТ «БМ Банк» до юридичних осіб ТОВ «Р.Е.Й.В.», ТОВ «Р.Е.Й.В.- сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», на вказані положення законодавства уваги не звернув.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «БМ Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.І. Журавель

Т.П. Дербенцева

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська