У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
Мартинюка В.І., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 26 липня 2013 року між нею та ОСОБА_7 укладений нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у борг 200 тис. грн, що за курсом за домовленістю сторін було еквівалентно 25 тис. доларів США, без нарахування відсотків. Позику відповідач зобов'язався повернути у строк до 28 лютого 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 умов договору, просила стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 398 850 грн, що еквівалентно 25 тис. доларів США, та 3 % річних у розмірі 1 101 482 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 26 липня 2013 року у розмірі 200 тис. грн та 3 % річних у розмірі 4 570 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався тим, що згідно з умовами укладеного сторонами договору визначена валюта зобов'язання в гривні у розмірі 200 тис. грн, яка і підлягає поверненню. При цьому 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання необхідно розраховувати починаючи з 29 квітня 2014 року, тобто з наступного дня від погодженого сторонами нового строку виконання зобов'язання, передбаченого у розписці.

З такими висновками судів погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що 26 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладений нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 у борг 200 тис. грн, що за курсом за домовленістю сторін було еквівалентно 25 тис. доларів США. Згідно з п. 2 відповідач зобов'язався повернути позику у строк до 28 лютого 2014 року (а. с. 5).

28 лютого 2014 року сторони склали розписку, у якій погодили, що борг у розмірі 200 тис. грн, що за курсом за домовленістю сторін було еквівалентно 25 тис. доларів США, ОСОБА_7 має повернути у строк до 28 квітня 2014 року (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, − незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Вважаючи, що 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання необхідно розраховувати починаючи з 29 квітня 2014 року, а саме з наступного дня від погодженого сторонами нового строку виконання зобов'язання, передбаченого у розписці, суди не врахували, що розпискою від 28 лютого 2014 року про відстрочення виконання зобов'язання сторони не вносили змін у нотаріально посвідчений договір позики від 26 липня 2014 року, а розписка свідчить про невиконання відповідачем зобов'язання у встановлений договором строк і його зобов'язання усунути порушення до 28 квітня 2014 року, оскільки у самій розписці ОСОБА_7 зазначав, що він не повернув вчасно позичені 200 тис. грн, що еквівалентно 25 тис. доларам США, і зобов'язався повернути борг до 28 квітня 2014 року. Тому суди безпідставно змінили дату, з якої наступають наслідки за невиконання зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, до грошового зобов'язання, у якому визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, застосовують курс цієї одиниці по відношенню до гривні на день ухвалення судового рішення, що ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували.

Суди не встановили повно, всебічно та обґрунтовано обставини справи, не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, не надали належну оцінку наявним у справі доказам, тому рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік
О.В. Ступак