Справа № 454/361/14 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/2027/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, про поділ майна подружжя та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та стягнення коштів.

Передано позивачу майно, що перебуває у користуванні відповідача: пральну машину «Ардо», мікрохвильову піч, холодильник, телевізор «Самсунг», м»яку частину, дитячу меблеву стінку, дитячий диван, штори та тюлі, п»ять наборів постільної білизни, набір каструль, три теплі ковдри, п»ять подушок.

Залишено у власності відповідача: газову плиту «Ардо», набір тарілок, газовий котел «Вайлент», прихожу, кухонну меблеву стінку, меблеву стінку в вітальню, причеп марки ПР Дністер-1.4, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з відповідача в користь позивача 25000 грн., що становлять половину вартості від відчуженого автомобіля марки Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнуто з відповідача в користь позивача 68000 грн, що становить половину вартості автомобіля марки Mersedes-Benz-Sprіnter 313, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову. Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що сторони з 11 березня 1994 року по 25 квітня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

У 1997 році ОСОБА_4 звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу, однак органом РАЦСу розлучення не зареєструвано. Відповідно до чинного на час цих правовідносин КпШС України шлюб вважався не розірваним до реєстрації в органах цивільного стану.

Перебуваючи надалі у шлюбі, в червні 2013 році, відповідач повторно звернувся з заявою про розірвання шлюбу з позивачем, не зазначаючи, що попередньо судом вирішувався вказаний спір.

У 2013 році ОСОБА_4 повторно звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_5 При цьому він вказав, що сторони не ведуть спільного господарства на протязі трьох років. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14 червня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно з чинним СК України шлюб сторін є розірваний з часу ухвалення рішення від 14 червня 2013 року.

З матеріалів справи, а саме з довідки №951/02.1-04-11 від 29 квітня 2014 року, виданою відділом ДРАЦС Сокальського РУЮ, вбачається, що 25 квітня 2014 року відділом зареєстровано розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, актовий запис №13.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підставі аналізу наявних у справі доказів судом встановлено, що за час перебування в шлюбі сторонами набуто майно, зокрема: пральну машинку «Ардо» - вартістю 2214 грн., газову плиту «Ардо» - вартістю 2014 грн., мікрохвильову піч - вартістю 698,25 грн., телевізор «Самсунг» - вартістю 1327,90 гри., дитячу меблеву стінку - вартістю 6000 грн., дитячий диван - вартістю 1500 грн., холодильник - вартістю 4899 грн., штори та тюлі - вартістю 2000 грн., п'ять наборів постільної білизни - вартістю 1900 грн., набір тарілок - вартістю 800 грн., набір каструль - вартістю 1000 грн., м'яку частину - вартістю 4000 грн., меблеву стінку в вітальню - вартістю 6000 грн., кухонну меблеву стінку - вартістю 3000 грн., газовий котел «Вайлент» - вартістю 880 дол. США (що згідно даних архіву курсу валют НБУ станом на 7 липня 2006 року - вартістю 4840 грн. (5,50 х 880)), три теплі ковдри - вартістю 1000 грн., п'ять подушок - вартістю 1000 грн., прихожу - вартістю 2600 грн.

Вартість частини вказаного майна підтверджується наданими письмовими доказами - платіжними документами, а саме: товарним чеком №88 від 7 липня 2006 року про придбання котла «Вайлант» вартістю 880 доларів США.; чеком торгового центру про придбання холодильника вартістю 4899 грн.; гарантійним талоном та чеком від 5 лютого 2008 року про придбання телевізора «Самсунг» вартістю 1327,90 грн., чеком від 8 січня 2010 року про придбання мікрохвильової печі вартістю 698,25 грн., товарним чеком від 7 лютого 2006 року про придбання пральної машини «Ардо» - вартістю 2214 грн. та газової плити «Ардо» - вартістю 2014 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз»ясень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

Сторонами не заперечується факт придбання 18 вересня 2003 року автомобіля марки Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 за 8200 дол. США.

Згідно відповіді Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Червоноград, Сокальського та Радехівського районів ГУ МВСУ у Львівській області №188 від 23 січня 2014 року, станом на 23 січня 2014 року за ОСОБА_4 зареєстрований автомобіль марки Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер 78694 та причеп марки ПР Дністер-1.4, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_4.

Згідно довіреності від 23 серпня 2010 року, посвідченою приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_7 продати, обміняти, здати в оренду, позичку, заставити за ціною та на умовах на його розсуд належний йому автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно розписки від 23 серпня 2010 року, вказаний автомобіль 23 серпня 2010 року ним фактично відчужено ОСОБА_8 за кошти в сумі 50000 грн. шляхом надання останньому довіреності і дана обставина також відома позивачу ОСОБА_5

Оскільки відчуження автомобіля здійснено в шлюбі, вказані кошти є спільними для сторін та підлягають поділу.

Судом встановлено, що сторони перебуваючи у шлюбі, 8 квітня 2010 року придбали та зареєстрували за ОСОБА_4 автомобіль марки Меrsedes-Benz Sprinter 313, реєстраційний номер НОМЕР_3 сплативши 19200 доларів США. 8 жовтня 2013 року даний автомобіль перереєстровано за матір»ю позивача - ОСОБА_9

Не є доведеним, шо спірний автомобіль був придбаний 8 квітня 2010 року за особисті кошти матері ОСОБА_4, яка тривалий час знаходиться на заробітках за кордоном та передані нею кошти використані саме на придбання спірного автомобіля.

Судом з'ясовано, що даний автомобіль 8 жовтня 2013 року відповідачем без згоди позиваа перереєстровано на ОСОБА_9

Оскільки автомобіль придбаний сторонами в шлюбі, відповідач розпорядився ним на свій розсуд та в супереч інтересів сім»ї, суд прийшов до вірного висновку про стягнення із відповідача в користь позивача 1/2 частину його вартості: 68000 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, суд вірно виходив з того, що відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, частки чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України).

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у сукупності; встановлених судом обставин.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді