Провадження №22-ц/784/1538/15 Суддя по 1 інстанції - Разумовська О.Г.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

30 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання - Гордійчук С.С.,

за участю позивачки ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Миколаївської міської ради про визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вона посилалась на те, що після смерті ОСОБА_4, яка була її сусідкою, відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1, яка належала спадкодавиці на праві приватної власності.

Вказувала, що в квартирі ОСОБА_4 вона не зареєстрована, проте фактично проживала з нею однією сім'ю в її квартирі та вела спільне господарство з 2000 року по день її смерті, що відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України дає їй право на спадкування за законом у четверту чергу.

Посилаючись на викладені обставини, просила про задоволення позову.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача посилався на безпідставність позовних вимог.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції ґрунтується на недоведеності позивачкою факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини і колегія погоджується із таким висновком.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років померла ОСОБА_4, яка не перебувала у родинних відносинах з позивачкою (а.с. 5). Близьких родичів померла також не мала, заповіт на випадок своєї смерті не залишила.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема, на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка з 23 січня 1997 року належала спадкодавиці на праві приватної власності. В квартирі № 19 вона зареєстрована та проживала одна з 30 березня 1976 року по день смерті (а.с. 27, 23, 32-33).

Позивачка ОСОБА_2 з 15 квітня 1983 року зареєстрована та проживає разом з іншими членами своєї сім'ї у 4- х кімнатній квартирі АДРЕСА_1 яка розташована поряд з квартирою померлої ОСОБА_4

Зазначені обставини підтверджується довідками ТОВ «Николаевдомсервіс», який обслуговує багатоквартирний будинок, в якому знаходяться квартири № 18 та № 19, даними будинкових книг щодо реєстрації, Актами від 24 жовтня 2014 року та від 17 лютого 2015 року (а.с. 23- 31).

Із матеріалів спадкової справи, заведеної 11 січня 2014 року Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_4 за заявою позивачки вбачається, що інших заяв про прийняття спадщини (або про відмову) до нотаріальної контори не надходило. Заповіт ОСОБА_4 на випадок своєї смерті не залишила. Постановою державного нотаріуса від 30 січня 2014 року відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з ненаданням нею документів на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем (а.с. 43-58).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вказували, що бачили позивачку за місцем проживання ОСОБА_4 в певні періоди. Вони між собою перебували в хороших відносинах, позивачка їй допомагала. Проте, жоден із свідків, як і сама позивачка, не підтвердили та не надали доказів на підтвердження того факту, що вони спільно проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (в період з липня 2008 року по липень 2013 року), тобто були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Копії товарних чеків на оплату ритуальних послуг, надані позивачкою на підтвердження витрат на поховання ОСОБА_4, не є достатніми та належними доказами на підтвердження вказаного факту.

Докази оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 57-59, 62, 64, 212 ЦПК України і колегія суддів не вбачає підстав для їх переоцінки.

Доводи позивачки в апеляційній скарзі про достатність доказів є помилковими. Оскільки, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набуття чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

З врахуванням викладеного, колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: