Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 березня 2011 року між ним та ОСОБА_8 будо укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1. Позивач зазначав, що вищевказаний договір був укладений ним під впливом тяжкого психоемоційного стану, який спричинила його хвороба та смерть дружини. Враховуючи, викладене просив визнати вищевказаний договір недійсним та повернути сторони у попереднє становище.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року, залишеними без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2014 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 29 березня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Зобов'язано ОСОБА_5 повернути спірну квартиру ОСОБА_4

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач укладав договір дарування у стані емоційної пригніченості, байдужого ставлення до віддалених перспектив діяльності, очікування своєї безпомічності, у зв'язку з наявністю у нього онкологічного захворювання. Крім того, апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, правильно виходив з того, що позивач повністю довів те, що у разі відсутності у нього тяжкої хвороби та за наявності фізичної можливості зв'язатись з донькою він ніколи б не укладав договір дарування спірної квартири.

Докази та обставини, на які посилається представник заявника у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська