У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», поданою його представником Шулікою Аліною Володимирівною, на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 3 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 24% річних за користування кредитними коштами. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань станом на 24 березня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 22 220,35 грн, яка складається з: 2 897,72 грн - заборгованості за кредитом, 11 448,33 грн - заборгованості за процентами, 6 340 грн - заборгованості з комісії; 500 грн - штрафу (фіксована частина); 10 343,30 грн - штрафу (процентна складова).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 3 липня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» з посиланням на неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив із того, що відповідачу надано споживчий кредит і, з посиланням на п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, відмовив у позові, застосувавши наслідки спливу позовної давності.

Проте такі висновки є передчасними.

Судами встановлено, що 16 квітня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 24% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Згідно з пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 Умов і правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів, клієнт зобов'язаний пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі, й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Проте, відмовляючи у позові, суди не врахували, що в суді першої інстанції відповідач заяви про застосування строку позовної давності не подавав, незважаючи на належне його повідомлення про час та місце розгляду справи.

Постановляючи ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи; не визначившись із початком перебігу позовної давності, дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, що призвело до таких порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вище порушення цивільного законодавства призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», подану його представником Шулікою Аліною Володимирівною, задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 3 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко