УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.
суддів: Кадєтової О.В.,Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він 25 червня 2011 року надав відповідачу позику у розмірі 80 000,00 доларів США строком до 01 вересня 2011 року про що відповідач склав письмову розписку.

13 листопада 2012 року ОСОБА_7 написав розписку про наявність боргу в сумі 105 000,00 доларів США, з яких 80 000,00 доларів США раніше запозичені гроші і 25 000,00 доларів США як сума втрат кредитора від неповернення позики. Додатково позичальник в розписці зазначив, що у випадку неповернення вчасно грошей має зобов'язання сплачувати за кожний день прострочення 10 %.

Відповідач борг не повернув, з огляду на що позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь: 28 954 642,50 грн боргу за розпискою, судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суми боргу за договором позики у розмірі 28 954 642,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 боргу за договором позики із 28 954 642,50 грн до 1 288 253,30 грн, зменшено загальну суму стягнення з 28 958 083,50 грн до 1 291 694,30 грн.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, із залишенням в силі заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_7 свої зобов'язання за договором позики не виконав, що в силу ст. ст. 526, 1048 ЦК України є підставою для стягнення з нього грошових коштів за цим договором.

Змінюючи рішення суду та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру нарахованої неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2012 року ОСОБА_7 написав розписку за змістом якої зазначив, що раніше отримані від ОСОБА_6 у позику гроші в сумі 105 000,00 доларів зобов'язується повернути до 01 грудня 2012 року, а у випадку неповернення зобов'язаний сплачувати за кожен день прострочення в розмірі 10 %.

07 грудня 2012 року ОСОБА_7 видав розписку про зобов'язання повернути борг до 22 грудня 2012 року.

Факт написання розписки і отримання за нею від ОСОБА_6 80 000,00 доларів США відповідач ОСОБА_7 не заперечував і в поданих до суду письмових заявах.

При цьому сторонами не заперечувався той факт, що за вказаною вище розпискою ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 у позику 80 000,00 доларів США, а 25 000,00 доларів США позикодавцем позичальнику фактично не передавались та були визначені як сума втрат, понесених позикодавцем з причини несвоєчасного повернення позичальником суми позики.

Доказів на підтвердження виконання відповідачем боргових зобов'язань і повернення грошей ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на викладене, суди з'ясувавши належним чином обставини справи, дійшли вірного висновку про стягнення заборгованості по розписці з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6

Водночас, згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір стягнення неустойки саме до 350 000,00 грн, суд апеляційної інстанції послався на занадто великий її розмір порівняно із збитками позивача та ступінь виконання свого зобов'язання боржником, проте у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, суд належним чином дані обставини не мотивував, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 взагалі не виконував своїх зобов'язань за договором позики, тобто посилання на цю обставину є безпідставним.

Допущені судом неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення апеляційного суду на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук