Справа № 442/8311/14 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/2916/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, третя особа - ВДВС Дрогобицького МУЮ та ТзОВ "Торговий дім "Укрспеціалізація" про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 нежитлового приміщення площею 222,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 та скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності нежитлового приміщення площею 222,8 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що договір купівлі - продажу з прилюдних торгів нежитлового приміщення площею 222,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2013 року, залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, визнано недійсним, тому суд при розгляді даного спору зобов"язаний був витребувати спірне нежитлове приміщення у особи, що набула його за недійсним правочином. Апелянт зазначає про те, що при вирішенні спору суд першої інстанції невірно застосував положення ч.2 ст. 388 ЦК України, а відтак прийшов до невірного висновку про добросовісність набувача спірного майна ОСОБА_4, який набув право власності на спірне майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, що відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України не виключає можливість витребування майна, якщо прилюдні торги визнані недійсними. На думку апелянта суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, що інтереси позивачки фактично не порушені відступленням від встановленого законом порядку проведення торгів, так як остання була обізнана про виконавче провадження з приводу примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Зазначає про те, що відповідач придбав спірне майно з прилюдних торгів, які були проведені не в порядку виконання судового рішення, а в порядку примусового стягнення заборгованості з боржника шляхом примусового продажу майна з прилюдних торгів згідно із Законом України "Про виконавче провадження". Оскільки відповідач не є добросовісним набувачем, позивачк, як власник спірного приміщення, вправі витребувати це майно з володіння ОСОБА_4, який володіє та користується спірним майном без належних на це правових підстав. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, оцінивши дослідженні судом докази в їх сукупності, їх належність, допустимість та достатність, враховуючи те, що добросовісність набувача спірного нерухомого майна ОСОБА_4 презюмується, такий набув право власності на спірне нежитлове приміщення в порядку, встановленому для виконання судових рішень, що відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України не виключає можливості витребування у нього спірного майна, якщо прилюдні торги були визнані недійсними, з врахуванням роз»ясень п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», та беручи до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані рішенням про визнання публічних торгів недійсними, прийшов до висновку, що позовні вимоги власника про витребування проданого на торгах нерухомого майна задоволенню не підлягають, оскільки інтереси позивачки фактично не були порушені внаслідок порушення процедури проведення торгів, оскільки їй було відомо про можливість реалізації такого майна, вона була обізнана про виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.03.2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.01.2014 року, скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2012 року, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, а саме - нежитлового приміщення площею 222,8 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1, результати яких оформлені протоколом №1-14130-2 проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 від 31.01.2012 року та актом державного виконавця про проведення аукціону від 20.02.2012 року; визнано недійсним протокол №1-14130-2 прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 від 31.01.2012 року, визнано недійсним акт державного виконавця про проведення аукціону від 02.02.2012 року.

Постановою Верховного Суду України від 24.09.2014 року відмовлено у задоволенні заяви відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Як вбачається з позовної заяви свої вимоги про витребування нежитлового приміщення з чужого незаконного володіння, ОСОБА_2 обґрунтовує визнанням недійсними в судовому порядку прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а саме - нежитлового приміщення, площею 222,8 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1, результати, яких оформлені протоколом №1-14130-2 проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 від 31.01.2012 року та актом державного виконавця про проведення аукціону від 20.02.2012 року; визнання недійсними протоколу №1-14130-2 прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_2від 31.01.2012 року та акту державного виконавця про проведення аукціону від 02.02.2012 року.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, що полягає у продажу майна, тобто, в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та з урахуванням передбачених законодавством особливостей проведення таких торгів, складення за їх результатами акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі - продажу майна на публічних торгах, а отже є правочином.

З огляду на те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі - продажу, така угода може визнаватися недійсною на підставі відповідних норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК).

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції , яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін.

Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або в особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Захист права особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є передбачені ст.388 ЦК України підстави, які дають право витребувати майно.

Частина 2 ст. 388 ЦК України передбачає, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до роз»ясень п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення ч.2 ст. 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2013 р., суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна було проведено з порушенням чинного законодавства, Тимчасового Положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №68/5 від 21.10.1999 року, а саме: на день проведення торгів з реалізації висновок про вартість майна був нечинним; вартість приміщення була значно заниженою, оскільки відповідно до висновку його вартість становить 1299000.00 грн., а не 367400.00 грн.; ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції не враховано, що боржником вчинялися дії по погашенню заборгованості; реалізація була проведена за наявності ухвали про залишення без розгляду скарги на дії виконавця, яка не набрала законної сили; оголошення про проведення прилюдних торгів розміщено на відповідному сайті з порушенням семиденного строку; позивача, як власника майна не було повідомлено про призначені на 31.01.2012 року торги.

Частина 2 ст. 388 ЦК України містить заборону витребування майна у добросовісного набувача тільки у тому випадку, якщо це майно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто, з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень.

Положення ч. 2 ст. 388 ЦК України забороняють витребування тільки того майна, продаж якого було проведено у чіткій відповідності до законодавства України, тобто, при повному дотриманні порядку, встановленого для виконання судових рішень. Отже, умовою, яка передбачає можливість витребування власником майна від добросовісного набувача, є дотримання при продажу спірного майна порядку, встановленого для виконання судових рішень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на те, що у випадку відчуження майна за відплатним договором відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п. п. 1 - 3 зазначеної статті). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені ст. 388 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що за змістом ч.2 ст.388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, оскільки при проведенні прилюдних торгів по реалізації нежитлового приміщення для виконання рішення суду, був порушений порядок, встановлений для виконання рішення суду, порядок проведення прилюдних торгів, які визнані недійсними у судовому порядку. Визнання прилюдних торгів недійсними у зв»язку з порушенням передбаченого законом порядку реалізації нежитлового приміщення, свідчить про те, що таке вибуло з володіння власника, ОСОБА_2, поза її волею, а відтак таке майно може бути витребувано.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об»єкта нерухомого майна, виданою 06.05.2014 р. на нежитлове приміщення площею 222,8 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1, право власності на згадане приміщення 03.02.2012 р. зареєстроване за ОСОБА_4,реєстраційний номер майна 4833003, номер запису:209 в книзі:4.

Аналізуючи обставини вибуття вищезгаданого нежитлового приміщення з володіння власника, ОСОБА_2 вірно вважає своє право порушеним та на законних підставах вимагає витребування цього майна.

Оскільки при проведенні прилюдних торгів з реалізації нежитлового приміщення площею 222.8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1, було порушено порядок його реалізації, встановлений Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27.10.1999 року №68/5, у зв»язку з чим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2013 р. визнано недійсними прилюдні торги, проведені 31.01.2012 р., протокол прилюдних торгів від 31.01.2012 р. та акт державного виконавця про проведення аукціону від 02.02.2012 р., колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у рішенні Апеляційного суду Львівської області від 19.03.2013 р. порушення порядку реалізації спірного нежитлового приміщення свідчить про те, що таке вибуло з володіння власника ОСОБА_2 поза її волею, що відповідно до ст. 388 ЦК України є підставою для витребування цього майна, а відтак позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 нежитлове приміщення площею 222.8 кв.м, яке знаходиться в АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 4833003, номер запису:209 в книзі:4, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 03.02.2012 рік.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.