УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту та шлюбу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила взнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 23 лютого 2007 року виконавчим комітетом Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області; визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 32.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_3, який при житті страждав на психічну хворобу (шизофренія). Після відкриття спадщини їй стало відомо, що її батько одружився із відповідачкою та склав на користь останньої заповіт. Вважала, що ОСОБА_3 під час реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 та складання заповіту на користь останньої не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року, зареєстрований 23 лютого 2007 року виконавчим комітетом Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, актовий запис № 03.

Визнано недійсним заповіт, укладений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 32.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем за життя ОСОБА_3 не ставилось питання в судовому порядку про визнання особи недієздатною або обмеженою дієздатною, а згідно висновку судово - психіатричної експертизи від 10 вересня 2014 року ОСОБА_3 в оспорений період усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Натомість акт посмертної судово - психіатричної експертизи Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично - наркологічне медичне об'єднання» є таким, що викликає сумнів в його правильності, оскільки експертами не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_4, яка була присутня, засвідчувала підпис на заповіті та реєструвала шлюб.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 23 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3

ОСОБА_1, яка є дочкою ОСОБА_3, після смерті останнього звернулась до Яготинської державної нотаріальної контори, де їй стало відомо про існування заповіту від 30 вересня 2011 року, посвідченого секретарем Сотниківської сільської ради Чепіль Г.О., згідно з яким ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_2

Як убачається з акту посмертної судово - психіатричної експертизи № 92ц комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично - наркологічне медичне об'єднання» ОСОБА_3 під час реєстрації шлюбу 23 лютого 2007 року та під час складання заповіту 30 вересня 2011 року страждав на хронічний стійкий психічний розлад - шизофренію, параноїчної форми із безперервно-прогредієнтним типом перебігу та апатико-дисоціативним типом дефекту. До того ж, станом на 30 вересня 2011 року, у нього мали місце ознаки органічного ураження головного мозку, що створювало додатковий несприятливий фон для динаміки його психічного стану. Ступінь виразності психічних розладів у ОСОБА_3 станом на 23 лютого 2007 року та 30 вересня 2011 року був такий, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З висновку судо-психіатричної експертизи Київського міського центру судово-психіатричних експертиз № 794 від 19 вересня 2014 року під час реєстрації шлюбу 23 лютого 2007 року та під час складання заповіту 30 вересня 2011 року ОСОБА_3 виявляв ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдна форма, епізодичний перебіг зі стабільним нерізко вираженим дефектом на тлі органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з інтелектуально-мнестичним зниженням і за своїм психічним станом у зазначені періоди часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Вимоги щодо порядку посвідчення заповіту встановлені ст. ст. 1251-1252 ЦК України.

З матеріалів справи убачається, що в судовому засіданні 26 листопада 2014 року представником ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення повторної експертизи, яке було відхилено судом.

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (далі - Постанова) звернуто увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків.

Як роз'яснено у п.п. 12, 13 вищевказаної Постанови комісійна експертиза призначається у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів - фахівців у одній галузі знань. Комплексна експертиза призначається у випадках, коли необхідно провести дослідження за участю декількох експертів, які є фахівцями у різних галузях знань. Комісія експертів може бути створена судом чи за його рішенням керівником судово-експертної установи.

У випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, вищевказаного не врахував, фактично усунувся від виконання своїх процесуальних повноважень та обов'язків, не виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, та дійшов передчасного висновку про відмову у позові.

Таким чином рішення апеляційного суду ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко