АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Головачова Я.В., Шахової О.В.,

при секретарі Троц О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, про стягнення аліментів на своє утримання, у зв'язку із здійсненням догляду за ОСОБА_3 дитиною-інвалідом, у розмірі ј частини всіх доходів щомісячно.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що спільне життя у сторін не склалось та шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матір'ю, та є дитиною- інвалідом про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 і не може обходитися без постійного стороннього догляду. Аліменти на утримання дитини позивач не отримує у зв'язку із укладенням з відповідачем договору про припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно. Інших джерел для отримання коштів позивач не має у зв'язку із постійним доглядом за дитиною.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2015 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Справа № 755/2561/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7107/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_1 аліменти на утримання та користь ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх його доходів щомісячного протягом всього часу проживання ОСОБА_2 з дитиною - інвалідом ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та опікування над ним, починаючи з 31.01.2015.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_1 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, так як вважає, що воно ухвалене за обставин, що не відповідають дійсності, при неповному дослідженні матеріалів справи. Відповідач зазначає, що судом не було встановлено факту постійного перебування дитини з матір'ю та відсутності можливості у позивача працювати та отримувати дохід, не враховано також і те, що на даний час апелянт має на утриманні двох дітей та отримує заробітну плату у розмірі 3250, 00 грн., а тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивача. Крім того, апелянт вказує на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано мирову угоду, укладену між сторонами та затверджену ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2007. Враховуючи вищевикладене просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, який є інвалідом з дитинства. Відповідно до висновку № 148 від 13.07.2005 Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, потребує постійного догляду зі сторони матері (а.с. 7).

21.09.2007 між сторонами укладено договір про припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, а саме на ј частину квартири АДРЕСА_1. Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 ј частину квартири, а позивач зобов'язалася самостійно утримувати сина ОСОБА_3 (а.с. 30-34).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст. 88 СК України та з того, що дитина-інвалід проживає разом з матір'ю та потребує постійного догляду з її сторони, та беручи до уваги матеріальне становища відповідача, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 спроможний надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2

Такі висновки відповідають встановленим фактам та грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до вимог ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Правило є однаковим для обох з подружжя. Право на утримання від іншого має той з них, з ким проживає дитина-інвалід і який опікується нею.

Таким чином, аналізуючи положення ст. 88 СК України, можна дійти висновку, що право на утримання виникає за наявності таких підстав:

· проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею;

· нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду;

· походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення, факт біологічного походження);

· спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази (а.с. 7, 94-98), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача є законним.

Разом з тим, відповідачем до суду не надано жодних доказів на спростування тверджень і доводів позивача.

Що ж стосується доводів відповідача про те, що суд не врахував ту обставину, що між ним та позивачем було укладено договір про припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, та відповідно до умов якого позивачзобов'язалася самостійно утримувати сина ОСОБА_3, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки позивач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання її як матері дитини-інваліда, яка здійснює постійний догляд, а не на утримання дитини безпосередньо.

Крім того, при визначенні розміру аліментів судом обґрунтовано було враховано, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок матері полягає не тільки у його матеріальному забезпеченні, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує значних моральних витрат ніж періодичні платежі на її утримання, враховуючи хворобу дитини та неможливість позивача працювати. Суд взяв до уваги і факт наявності у відповідача на утриманні двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, його матеріальне становище та із врахуванням усіх цих обставин суд обґрунтовано стягнув з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті, у визначений спосіб.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: