У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Маляренка А.В., Парінової І.К.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріоритет-інтер» до ОСОБА_6, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарватер Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Рент Центр», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Амстердам», Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_7, про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно, за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріоритет-інтер» та Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Пріоритет-інтер» (далі - ТОВ «Пріоритет-інтер») звернулось до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 1 грудня 2014 року позов ТОВ «Пріоритет-інтер» задоволено.

Витребувано з володіння ОСОБА_6 нежитлові приміщення шостого поверху № № 1, 3, 5, 8-14, 16-20, загальною площею 238,6 кв.м та нежитлові приміщення сьомго поверху № № 7-9, 12-15, загальною площею 107,2 кв.м, які розташовані в будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ТОВ «Пріоритет-інтер» право власності на зазначені нежитлові приміщення.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 1 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Пріоритет-інтер» відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційних скаргах ТОВ «Пріоритет-інтер» та Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» просять суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Пріоритет-інтер», суд першої інстанції виходив із того, що спірне нерухоме вибуло із володіння позивача поза його волею, на підставі скасованого судового рішення, а тому дійшов висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положень, передбачених ст. 388, 1212 ЦК України та витребування нерухомого майна з володіння ОСОБА_6 та визнання за позивачем права власності на нього.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що на підставі рішення господарського суду Харківської області від 3 жовтня 2014 року, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 3 грудня 2014 року, розірвано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14 серпня 2007 року, укладений між ТОВ «Фарватер Інвест» та ТОВ «Пріоритет-інтер», а тому апеляційний суд дійшов висновку, що правовідносини сторін за зазначеним договором припинились, позивачу не належить право власності на спірні нежитлові приміщення, що виключає можливість витребувати майно від ОСОБА_6

Із зазначеними висновками судів погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону та зроблені при неповному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами встановлено, що 14 серпня 2007 року між ТОВ «Фарватер Інвест» та ТОВ «Пріоритет-інтер» укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до умов якого, позивач прийняв у власність нежитлові приміщення 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го поверхів у літ. «А-6-8», загальною площею 1 309,60 кв.м, що розташовані за адресою: будинок АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18 грудня 2009 року розірвано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14 серпня 2007 року, укладений між ТОВ «Фарватер Інвест» та ТОВ «Пріоритет-інтер», визнано за ТОВ «Фарватер Інвест» право власності на нежитлові приміщення 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го поверхів у літ. «А-6-8», загальною площею 1 309,60 кв.м, що розташовані за адресою: будинок АДРЕСА_1.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2013 року рішення господарського суду Харківської області від 18 грудня 2009 року скасовано, в задоволенні позову ТОВ «Фарватер Інвест» про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та про визнання права власності на нежитлові приміщення відмовлено.

На підставі рішення господарського суду Харківської області від 3 лютого 2012 року визнано за ТОВ «Рент Центр» право власності на нежитлові приміщення 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го поверхів у літ. «А-6-8», загальною площею 1 309,60 кв.м, що розташовані за адресою: будинок АДРЕСА_1.

10 вересня 2013 року між ТОВ «Рент Центр» та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень.

В подальшому на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 5 грудня 2013 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, останній набув у власність 28/100 частин нежитлових приміщень, а саме: приміщення 6-го поверху № 1, № 4, № 5, № 8, № 16-:-20, № І, загальною площею 238,6 кв.м та приміщень 7-го поверху № 7-:-9, № 12-:-15, № ІІ, загальною площею 107,2 кв.м в літ. «А-6-8», які розташовані за адресою: будинок АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Харківської області від 3 жовтня 2014 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 3 грудня 2014 року, розірвано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14 серпня 2007 року, укладений між ТОВ «Фарватер Інвест» та ТОВ «Пріоритет-інтер».

Підставою для розірвання вищезазначеного договору стало неналежне виконання ТОВ «Пріоритет-інтер» його умов, а саме неповна сплата вартості нежитлових приміщень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Разом з тим згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 вересня 2007 року вбачається, що право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за ТОВ «Пріоритет-інтер».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд не врахував, що позивач зареєстрував право власності на спірні нежитлові приміщення 20 вересня 2007 року, тобто до виникнення спору про розірвання договору купівлі-продажу, а тому дійшов передчасного висновку про припинення правовідносин між сторонами договору купівлі-продажу від 14 серпня 2007 року.

Враховуючи вищезазначене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, оскільки воно не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Частиною 3 статті 335 ЦПК України встановлено, що суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Також не може залишатись в силі рішення суду першої інстанції з наступних підстав.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч. 1 ст. 388 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України).

Відплатним вважається договір, за яким виконання певних дій однією стороною обумовлює сплату певної суми грошей або надання іншого зустрічного задоволення з боку другої сторони договору, а безвідплатним є договір без такого зустрічного надання.

Умовою для застосування до спірних правовідносин положення, передбаченого статтею 388 ЦК України, що ставить у залежність можливість витребування майна власником із незаконного володіння, є встановлення обставини чи є відплатним або безвідплатним правочин, за яким майно було набуте.

Встановивши, що нерухоме майно набуте ОСОБА_6 на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 5 грудня 2013 року, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що можливість витребування майна власником із незаконного володіння можливо тільки в тому разі, коли майно придбане за відплатним договором, а тому не встановив та не визначив вид (класифікацію) правочину за яким відповідач набув нерухоме майно.

Також судом першої інстанції не враховано, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844316/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Враховуючи зазначене, судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріоритет-інтер» та Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 1 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова