Справа № 311/178/15-ц
Провадження №2/311/217/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

за участю: представників позивачки ОСОБА_1,

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_1, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 сільської ради Василівського району Запорізької області, треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 державна нотаріальна контора Запорізької області, Реєстраційна служба Василівського районного управління юстиції Запорізької області, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, суд,

ВСТАНОВИВ:

У січня 2015 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_1, із позовом до ОСОБА_5 сільської ради Василівського району Запорізької області. У позовній заяві, яка була уточнена, зазначено, що 02 січня 2007 року померла тітка позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_7.

З 1991 року по день смерті ОСОБА_7 фактично проживала з ОСОБА_3 в с. Мала Білозерка по вул. Червоноармійська б.8. Зареєстрована була ОСОБА_7 по вул. Західна б.63 у с. Мала Білозерка.

25 червня 2001 року у ОСОБА_5 сільській раді ОСОБА_7 склала на користь ОСОБА_3 заповіт, згідно якого заповідала позивачці належне їй на той час право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЗП №014624 від 17 лютого 1997 року на землях КСП ім. Калініна.

13 лютого 2002 року на підставі вищезазначеного сертифікату про право на земельну частку (пай), ОСОБА_7 одержала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 8.73 га на території ОСОБА_5 сільської ради. Але ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_3 не знали, що потрібно було скласти новий заповіт внаслідок одержання Держакту.

Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_3 вважала, що фактично прийняла спадщину, бо проживала із спадкодавицею більше 15 років до дня її смерті та на позивачку складено заповіт. ОСОБА_3 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_7 за заповітом. ОСОБА_4 на спадщину не претендує. Ще за свого життя ОСОБА_7 передала ОСОБА_3 заповіт та Державний акт на право приватної власності на землю.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_6 державної нотаріальної контори з питання оформлення спадщини. Однак отримала відмову та розяснення про необхідність звернення до суду для вирішення спору.

Позивачка ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_1, просить суд визнати факт постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем ОСОБА_7 у період з 01 січня 1991 року по час відкриття спадщини 02 січня 2007 року. Визнати факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_7 Визнати за ОСОБА_3, в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 8.73 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території ОСОБА_5 сільської ради Василівського району Запорізької області, що належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №014748, виданого 13 лютого 2002 року ОСОБА_5 сільською радою ОСОБА_7, яка померла 02 січня 2007 року.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2015 року по даній цивільній справі в якості співвідповідача залучена ОСОБА_4

Позивачка ОСОБА_3, яка належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, у судові засідання не з`явилася.

Представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримала та просить суд задовольнити позовні вимоги виходячи з підстав, що викладені у письмовій формі. Крім того уточнила, що позивачка ОСОБА_3 просить суд визнати факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 саме за заповітом, складеним спадкодавцем 25 червня 2001 року.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_2 позов підтримала та суду пояснила, що позовні вимоги є законним та обґрунтованими.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_8 у судові засідання не з`явилася, надала заяви з клопотанням про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_4 у судому засіданні 19 березня 2015 року суду пояснила, що не заперечує проти позову. Позивачка ОСОБА_3 її рідна сестра, ОСОБА_7 їх тітка. Вона не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог та визнання права власності на земельну ділянку, що належала ОСОБА_7, за ОСОБА_3 У наступне судове засідання ОСОБА_4 не з`явилася, надала заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Представники третіх осіб ОСОБА_6 державної нотаріальної контори Запорізької області та Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, у судові засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_3 його дружина і йому відомо, що з початку 1991 року і до смерті тітка дружини - ОСОБА_7, проживала разом з ними у будинку №8 по вул. Червоноармійська у с. Мала Білозерка.

Вислухавши пояснення представників позивачки, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступних підстав:

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичний осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судом встановлено, що 25 червня 2001 року у ОСОБА_5 сільській раді Василівського району Запорізької області посвідчено заповіт. ОСОБА_7 на випадок смерті зробила розпорядження, яким належне їй право на земельну ділянку (пай), посвідчене Сертифікатом серія ЗП №014624 від 17 лютого 1997 року на землях КСП ім. Калініна заповіла ОСОБА_3

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія 11-ЗП №014748, виданого ОСОБА_5 сільською радою 13 лютого 2002 року, ОСОБА_7 передано у приватну власність земельна ділянка площею 8.73 гектарів на території ОСОБА_5 сільської ради Василівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Новий заповіт внаслідок отримання у приватну власність вказаної земельної ділянки ОСОБА_7 не складала.

02 січня 2007 року ОСОБА_7 померла у с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області.

Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 8.73 гектарів на території ОСОБА_5 сільської ради Василівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю.

Відповідно до абз.1 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до п.2 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Як вбачається з довідки №2375 від 28 листопада 2014 року, виданої ОСОБА_5 сільською радою Василівського району Запорізької області та показань свідка ОСОБА_9, ОСОБА_7 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1927 року по день смерті 02 січня 2007 року, але проживала з початку 1991 року по день смерті у с. Мала Білозерка по вул. Червоноармійська б.8.

ОСОБА_3 також зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Тому необхідно встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 разом з спадкодавцем ОСОБА_7 у період з 01 січня 1991 року до часу відкриття спадщини 02 січня 2007 року.

У іншій частині позову суд відмовляє.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд.

Встановлення судом факту прийняття спадщини не передбачено ч.1 ст.256 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася після 01 січня 2004 року і чинним Цивільним кодексом України передбачено прийняття спадщини шляхом подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини (ст.1269 ЦК України). Також спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину (ст.1268 ЦК України).

Більше того, ОСОБА_3 не прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7, постільки ОСОБА_7 не складала заповіт на земельну ділянки площею 8.73 гектарів, що належала їй на праві приватної власності.

Відповідно до ст.1233 та ч.1 ст.1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому.

Заповітом від 25 червня 2001 року, ОСОБА_7 зробила розпорядження стосовно конкретного визначеного, належного їй на той час права на земельну ділянку (пай), посвідченого Сертифікатом, на землях КСП ім. Калініна.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є Сертифікат на право на земельну частку (пай), котрий містить відомості про її вартість та розмір в умовних гектарах, видається районною (міською) державною адміністрацією. Також вказуються зміни, які вносяться до Сертифіката у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай).

При видачі громадянину Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, цей Сертифікат повертається до відповідної районної державної адміністрації.

Предметом зазначеного вище заповіту, посвідченого 25 червня 2001 року у ОСОБА_5 сільській раді, є належне ОСОБА_7 право на земельну частку (пай) на землях КСП ім. Калініна, на підставі Сертифікату. Однак ОСОБА_7 за життя отримала Державний акт на право приватної власності на землю, яким їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 8.73 га. в межах згідно з планом. Тобто, на момент смерті ОСОБА_7 не існує майна, яке вказано в заповіті та було предметом заповіту.

Тому суд відмовляє також у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_3, в порядку спадкування за заповітом права власності на земельну ділянку площею 8.73 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території ОСОБА_5 сільської ради, що належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_7

Керуючись ст.ст.10,60,88,209,212,215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ПІН НОМЕР_1, разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 у період з 01 січня 1991 року до часу відкриття спадщини 02 січня 2007 року.

У іншій частині позову у задоволенні відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.А. Носик