АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/123/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотов Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю: представника позивача Ніколаєва О.С.

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2014 року в справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» (далі - ТОВ «Гюнсел») до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс» (далі ПАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс»)

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел», приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», третя особа ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року ТОВ «Гюнсел» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4, ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У подальшому ними було подано заяву про зміну предмету позову, з підстав того, що АСК «ІнтерТрансПоліс» не знаходиться за своїм місцезнаходженням: м. Київ, вул. О.Шмідта, 18, із серпня 2013 року АСК «ІнтерТрансПоліс» виключено з членів моторно (транспортного) страхового бюро України, а відтак отримати страхове відшкодування за полісом № АА/2010770 виявилося не можливим. Відповідач ОСОБА_4 є власником джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобіля «БМВ 320» д.н.з. НОМЕР_1, тому матеріальна шкода завдана ТОВ «Гюнсел» в сумі 105 952, 80 гривень має бути відшкодована ОСОБА_4 - особою, яка її завдала.

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Гюнсел», ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», третя особа ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Та ставив питання про стягнення на його користь з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», на виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2503930 - 50 000 гривень, а кошти, що складають різницю між лімітом відповідальності страховика та вартістю відновлювального ремонту стягнути з ТОВ «Гюнсел».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2014 року позовні вимоги ТОВ «Гюнсел» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Гюнсел» на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 47 337, 88 гривень та судові витрати.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про зміну рішення суду у частині часткового задоволення первісного позову. Та просив стягнути з нього на користь ТОВ «Гюнсел» у відшкодування матеріальної шкоди 23 905 гривень та 239,05 гривень судових витрат. У інший частині рішення залишити без змін. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права.

Представник апелянта та апелянт у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.

Представник позивача не визнав апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Треті особи не з'явилися у судове засідання. Судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так як подана апеляційна скарга не містить доводів щодо невідповідності висновків суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не переглядається.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 18.12.2011 року о 10 год. 25 хв. на вул. Голосіївській, 15 в м. Києві за участю автомобіля «Мерседес 550» д.н.з. НОМЕР_2, який належав на праві власності ТОВ «Гюнсел» сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок чого зазначений вище автомобіль отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Апеляційного суду м. Києва від 25.04.2012 року ДТП сталася з вини водія ОСОБА_4 Який керуючи автомобілем «БМВ 320» д.н.з. НОМЕР_1, в порушення п. 10.4. ПДР України перед розворотом завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, виконуючи розворот не з крайнього лівого положення на проїзній частині не дав дорогу автомобілю «Мерседес 550» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6, який рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до актів СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна - Мерседес-Бенц», що є офіційним представником компанії Мерседес в Україні, які виконувались у період з 02.03.2012 по 16.03.2012 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Мерседес 550» д.н.з. НОМЕР_2 склала 105 952, 80 гривень.

Згідно висновку Київського НДІСЕ від 30.08.2013 року №3843/3844/13-52/3845/13-54, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мерседес 550» д.н.з. НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП, яке відбулося 18.12.2011 року, склала 96 837, 88 гривень.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Гюнсел» з урахуванням положень ст. ст. 22, 1187 ЦК України зазначав про необхідність покладення відповідальності щодо відшкодування шкоди на відповідача лише в розмірі, який перевищує ліміт відповідальності за полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що був укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» та діяв на момент ДТП з урахуванням положень ст. 1194 ЦК України.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності» таке страхування здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортних пригод та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто даний закон має на меті захистити не лише права потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Визначаючи розмір завданої шкоди суд з урахуванням висновку комплексної транспортно - трасологічної, автотехнічної та автотоварознавчої експертизи від 30.08.2013 року зазначав, що підлягає стягненню у примусовому порядку з ОСОБА_4 47 337, 88 гривень, як різниця між розміром збитку завданого позивачу з вини відповідача та розміром страхового відшкодування, що належить до виплати потерпілому відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу №АА/2010779, укладеного ОСОБА_4 з ЗАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс».

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Апелянт звертаючись до суду вказував, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 1188 ЦК України та не застосував ст. 1193 ЦК України. А також, суд покладаючи матеріальну відповідальність у повному розмірі на нього помилково посилався на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, та дійшов невірного висновку стосовно того, що обставини встановлені постановою Апеляційного суду м. Києва від 25.04.2012 року повторному доказуванню не підлягають.

Колегія суддів вважає, зазначені доводи апеляційної скарги такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Врахування зазначеної вище постанови з посиланням на положення ст. 61 ЦПК України повністю узгоджуються з діючими нормами ЦПК. Крім того, судом бралися до уваги не лише обставини викладені у постанові суду, а й досліджувалися пояснення свідків цієї пригоди, інші матеріали адміністративної справи, які також були предметом дослідження експертів при проведенні комплексної експертизи. Доказів які б підтверджували вину потерпілого ( позивача по справі) ці матеріали не містять, не були вони надані і в ході апеляційного розгляду справи. Отже, підстав для застосування положень ст. 1193 ЦК України відсутні.

Апелянт, ставлячи питання щодо зміни рішення суду у частині часткового задоволення первісного позову, та стягнення з нього на користь ТОВ «Гюнсел» у відшкодування матеріальної шкоди 23 905 гривень не надав розрахунків, які б спростували визначений судом розрахунок з урахуванням даних експертного висновку, та вимог чинного законодавства.

Також апелянтом вказувалось на те, що суд неповно дослідив всі належні докази у їх сукупності і взаємозв'язку та дійшов помилкового висновку відносно обставин ДТП. Не взявши до уваги як доказ висновок спеціаліста-автотехніка № 51/12 від 08.02.2012 року, згідно якому у вчинені ДТП винен водій ОСОБА_6; висновок судової комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної та авто-товарознавчої експертизи від 30.08.2013 року, згідно якому у одному варіанті вбачається винні дії з боку ОСОБА_6, у другому випадку - такі дії з боку останнього не виключаються, схема ДТП, з якої вбачається, що водій ОСОБА_6 замість того, щоб об'їхати перешкоду справа, різко звертає ліворуч.

Зазначені вище доводи апеляційної скарги, на думку колегія суддів спростовуються висновком комплексної судової транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи від 31.08.2013 року, яка проводилась в рамках даної справи (т. ІІ а.с. 58-78), який також досліджувався судом першої інстанції при постановленні судового рішення. Та не містив у собі обставин, які б вказували на відсутність вини відповідача (апелянта).

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом були порушені норми матеріального права які б призвели до постановлення рішення що підлягає скасуванню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: