АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1188/15 Головуючий 1 інст. - Назаренко О.В.
Справа № 635/1260/14-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Харківська районна рада Харківської області про визнання частково недійсними рішень органу місцевого самоврядування та визнання частково недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Харківська районна рада Харківської області про визнання частково недійсними рішень органу місцевого самоврядування та визнання частково недійсним договору дарування.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що йому на праві власності належала ? частина житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. 19 січня 2008 року померла його мати, ОСОБА_4, після її смерті стало відомо, що 23 липня 2007 року за договором дарування остання подарувала відповідачам по ? частині житлового будинку по АДРЕСА_1. Спірний договір дарування був посвідчений нотаріусом на підставі свідоцтва про право власності в цілому на житловий будинок від 21 квітня 1989 року, що було надано матері ОСОБА_4 виконкомом Харківської ради народних депутатів без урахування його свідоцтва про право власності. Вважає, що рішенням виконкому та договором дарування порушені його права, як власника ? частини житлового будинку по вищевказаній адресі.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визнати частково в ? частині недійсним рішення №372 від 18 квітня 1989 року, виданого виконкомом Харківської ради народних депутатів матері ОСОБА_4; визнати частково в ? частині недійсним свідоцтво про право власності в цілому на житловий будинок від 21 квітня 1989 року на ім'я ОСОБА_4 виконкомом Харківської ради народних депутатів; визнати частково в ? частині недійсним договір дарування від 23 лютого 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 Харківського місцевого нотаріального округу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_2

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем, віднесено за його рахунок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі та третя особа про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надала.

Відповідачка ОСОБА_3 відмовилася отримувати повістку про що свідчить відмітка робітника пошти, який завчасно намагався повідомити та вручити повістку про розгляд справи.

Неявка відповідачів та третьої особи, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про визнання частково недійсними рішень органу місцевого самоврядування від 18 квітня 1989 року заявлені з перебігом строку позовної давності, а вимоги про недійсність договору дарування не підлягають задоволенню через те, що в спірних правовідносинах позивач має бути і відповідачем по справі, як правонаступник померлої мати, що не допускається ЦПК України.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону ОСОБА_1 належало ? частина житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Липецької сільської ради від 05 серпня 2008 року, половина будинку по АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину від 14 травня 1974 року зараховано на ОСОБА_4, друга половина будинку за тим же свідоцтвом зарахована за ОСОБА_1 і ОСОБА_6 (а.с.14).

З архівного витягу рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 18 квітня 1989 року вбачається, що вказаним рішенням оформлено право приватної власності на будинок по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 (а.с.15).

23 лютого 2007 року між ОСОБА_7, що діяв від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.39).

Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.02.1985 року №136 ""Про порядок державного обліку житлового фонду"" було визначено здійснювати державний облік житлового фонду, незалежно від його належності, за єдиною для Союзу РСР системою на основі реєстрації і технічної інвентаризації.

Порядок реєстрації житлового фонду було передбачено Інструкцією про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації, затвердженої наказом ЦСУ СССР від 15.07.1985 року №380 (далі Інструкція).

Пунктом 1.2. Інструкції визначено, що реєстрацію будинків з господарськими будівлями, зокрема в сільській місцевості проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад народних депутатів на підставі правовстановлюючих документів.

Лише у разі відсутності правовстановлюючих документів на будинок, оформлення права власності на житловий будинок здійснювалось на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів шляхом видачі комунальними органами чи виконкомами місцевих рад народних депутатів свідоцтва про право особистої власності на будинок. Після цього відповідні органи бюро технічної інвентаризації проводили реєстрацію житлового будинку (п.п.3.1-3.4 Інструкції).

Матеріали справи свідчать, що правовстановлюючим документом на будинок АДРЕСА_1 було Свідоцтво про право на спадщину по закону від 14 травня 1974 року, з яким половина спірного будинку належала ОСОБА_4, а друга половина будинку за тим же свідоцтвом зарахована за ОСОБА_1 і ОСОБА_6 (а.с.14).

Таким чином, станом на 18 квітня 1989 року, - дата винесення виконкомом Харківської районної ради народних депутатів Харківської області рішення про оформлення ОСОБА_4 право власності на будинок АДРЕСА_1, - ? частина вказаного житлового будинку належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону. Тому, жодних підстав для оформлення право власності за ОСОБА_4 спірного будинку у виконавчого комітету не було.

Оскільки уповноваженими на те органами не було належним чином перевірено наявність правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1, це призвело до безпідставного оформлення право власності на нього за ОСОБА_4, тому слід визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 18 квітня 1989 року № 372.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Матеріали справи свідчать, що про порушення свого права позивач ОСОБА_1 дізнався лише у 2008 році, тому строк позовної давності ним не пропущений.

Відповідно до роз'яснень, даних у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року ""Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"" відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до вимог ст. ст. 202 ч.1,203; 215 ч.1; 235; 717 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилом ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи свідчать, що порушення права власності позивача відбулося з ухваленням рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 18 квітня 1989 року про оформлення права особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_4.

На підставі незаконного рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 18 квітня 1989 року № 372, 23 лютого 2007 року між ОСОБА_7, що діяв від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач від належного права власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону в ? частині житлового будинку по АДРЕСА_1 не відмовлявся та також ніякими рішеннями або яким бо чином у відповідності до діючого законодавства починаючи з 1974 року не був позбавлений в ? частині права власності на вищевказаний будинок, про порушення свого права дізнався лише у 2008 році.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Харківська районна рада Харківської області про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання часткового недійсним договору дарування - задовольнити.

Визнати частково незаконним рішення №372 від 18 квітня 1989 року, виданого виконкомом Харківської ради народних депутатів ОСОБА_4 про оформлення прав власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 з видачею свідоцтва про право власності на будинок від 21 квітня 1989 року виконкомом Харківської ради народних депутатів.

Визнати недійсним в ? частині свідоцтво про право власності в цілому на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 21 квітня 1989 року на ім'я ОСОБА_4, виданого виконкомом Харківської ради народних депутатів

Визнати недійсним в ? частині договір дарування від 23.02.2007 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 Харківського місцевого нотаріального округу реєстр №169.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: