АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - МусійченкаДанили Леонідовича на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві, про захист прав споживача шляхом стягнення коштів (повернення депозиту), -

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві, просив стягнути з відповідача на свою користь суму грошового внеску з нарахованими процентами в розмірі 169260,93 грн. згідно договору від 23.01.2014 р.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві, про захист прав споживача шляхом стягнення коштів (повернення депозиту).

Унікальний номер справи: 754/16887/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15067/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Зотько Т.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ПАТ КБ «Приват Банк» Мусійченко Д.Л. звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не вірно застосовані положення статей щодо визначення підсудності, оскільки до позову про розірвання договору банківських рахунків та стягнення грошових коштів не можуть застосовуватись положення ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому вказаний позов повинен пред'являтись за правилами ч. 2 ст. 109 ЦПК України за місцезнаходженням юридичної особи - до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_3 та представника відповідача - Кахраманова Р.Н., дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, на підставі наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Частиною 2 вказаного Закону визначено, що споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Таким чином, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що на правовідносини, які випливають з даних договорів розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому ця ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції за місцем знаходження відповідача - юридичної особи, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги висновків в ухвалі суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях, колегія суддів вважає, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року обґрунтована та законна і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Мусійченка Данили Леонідовича - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: