Справа № 226/530/15-ц
Провадження №2/226/441/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що з 10.09.2012р. по 01.07.2014р. він працював у відповідача. В день звільнення він не працював, але 04.08.2014р. він подавав відповідну заяву, якою вимагав розрахунку з ним, тому розрахунок з ним мав бути проведений 05.08.2014р. Відповідач заборгував компенсацію за невикористану відпустку 4708,50 грн., виплату по листкам непрацездатності 10800,71 грн. та допомогу при звільненні у розмірі місячного заробітку. Вважає за необхідне стягнути середній заробіток за затримку розрахунку з ним за період з 05.08.2014р. по день проголошення судом рішення, адже до цього часу заборгованість ще не виплачена. Затримкою виплати заробітної плати відповідач завдав їй моральної шкоди. Він людина сімейна та розраховував на ці кошти, які він своєчасно не отримав. Внаслідок фінансових труднощів, він став нервовим та дратівливим. Погіршився апетит, зявилося безсоння. Причиною всього він вважає переживання із-за затримки виплати заробітної плати та загроза не отримати їх взагалі. Незадовільність фінансового стану відповідача йому було ясно внаслідок поступового зменшення розмірів заробітної плати. В час очікування грошей йому були потрібні додаткові моральні сили та підтримка, були порушені його нормальні життєві звязки. Тому побоювання про невиплату зарплати зовсім цілком обґрунтовані. Свою моральну шкоду він оцінює у розмірі 1500 грн. Ці гроші їй потрібні для відновлення душевного спокою після перенесеного ним стресу. Крім цього, відповідач не провів нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, передбаченої Законом. Крім цього, відповідач не провів нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, передбаченої законом. Як було зазначено, звільнився він 01.07.2014р., заяву з вимогами розрахунку подав 04.08.2014р. Але заробітна плата була виплачена йому лише через декілька місяців, приблизно у листопаді 2014р. При цьому, затримка виплати склала більше 3-х календарних місяців, тобто це є підставою для нарахування та одночасної виплати компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, яка те ж є складовою розрахункових сум. З наведеного слідує, що до цього часу розрахунок з ним не проведений у повному обсязі. Це є підставою стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку зі мною за період з 05.08.2014р. по 23.03.2015р., адже до цього часу заборгованість ще не виплачена. Середньоденний заробіток згідно довідки складає 170,10 грн. Затримка склала 152 робочих дня. Середній заробіток за затримку складає 152 х 170,10 = 25855,20 грн. У звязку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток у розмірі 25855,20 грн. та моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

До судового засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що враховуючи, що спірні правовідносини виникли під час виконання трудових обовязків, то при розгляді зазначеного позову необхідно застосувати правила ст.233 КЗпП України, згідно якої строк звернення до суду для відновлення порушених прав та інтересів становить 3 місяці. Згідно довідки № 01-156 від 05.03.2015р., з позивачем проведено розрахунки: компенсація за невикористану відпустку у сумі: 4708,5 грн. перераховано 27.08.2014р.; виплата по листкам непрацездатності у сумі: 10800,71 грн. перераховано 01.10.2014р.; вихідна допомога при звільненні у сумі: 3462,39 грн. перераховано 11.11.2014р. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем відбувся саме 11.11.2014р. У той же час з позовною заявою позивач звернувся до суду 17.02.2015р., що підтверджується вхідним штемпелем на поштовому конверті. Тобто у проміжок часу, більшому ніж це передбачено ст.233 КЗпП України. У випадку проведення неповного розрахунку при звільненні, позивач мав змогу протягом строку, передбаченого ст.233 ч.1 КЗпП України, звернутися до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку від часу свого звільнення до моменту проведення повного розрахунку з моменту коли він дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав та інтересів, тобто з моменту проведення з ним остаточного розрахунку, а саме з 11.11.2014р. На час розгляду позовної заяви, строк позовної давності сплинув, тому вважають, що підстав для його поновлення немає у звязку з відсутністю поважних причин. Позивач, посилаючись у своїй позовній заяві на факт заподіяння йому моральної шкоди, окрім загальних висловлювань, не підтверджує наведене жодними письмовими доказами.

Судом встановлено, що позивач 01.07.2014р. був звільнений внаслідок невідповідності виконуваній роботі стану здоровя за ст.40 ч.1 п.2 КЗпП України. (а.с.4-9).

04.08.2014р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про розрахунок (а.с.12).

Згідно довідок відповідача від 12.08.2014р., 05.03.2015р., середньоденний заробіток позивача складає 170,10 грн., заборгованість відповідача перед позивачем на день звільнення складає: 4708,50 грн. компенсація за невикористану відпустку, 10800,71 грн. з оплати листків непрацездатності (а.с.10, 25).

Згідно довідки відповідача від 05.03.2015р., позивачу було виплачено: 28.07.2014р. за листком непрацездатності у розмірі 696,58 грн.; 27.08.2014р. компенсація за невикористану відпустку у розмірі 4708,50 грн.; 01.10.2014р. за листком непрацездатності у розмірі 10800,71 грн.; 11.11.2014р. вихідна допомога у розмірі 3912,30 грн. (а.с.24).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.6 ст.95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці», у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. ПКМУвід 17.07.2003р. № 1078 (далі Порядок).

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було сплачено: грошові кошти за листком непрацездатності, компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога. Оскільки компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога мають разовий характер, то зазначені виплати індексації не підлягають.

Крім цього, як вбачається з ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Згідно абз.6 п.2 Порядку, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування (допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхова виплата дитині, яка народилась інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності).

Таким чином, оскільки у даному переліку не передбачена зазначена допомога як така, що має не разовий характер, суд вважає, що виплати з тимчасової втрати працездатності, індексації не підлягають.

Більш того, виплата за листок непрацездатності сталася 01.10.2014р., таким чином, строк заборгованості з виплати тимчасової втрати працездатності, був менш ніж 2 місяці та на час виплати, індекс споживчих цін, відповідно до ст.3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», не був опублікований у офіційних періодичних виданнях, а тому нарахування індексації без визначеного індексу, суперечило б закону.

Судом встановлено, що позивач звільнився 01.07.2014р., в день звільнення не працював, заява про розрахунок отримана відповідачем 04.08.2014р., але повний розрахунок з позивачем здійснений 11.11.2014р.

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до рішення КСУ № 4-рп від 22.02.2012р., в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями ст.ст.116, 117, 2371 КЗпП України, слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Оскільки повний розрахунок проведений з позивачем 11.11.2014р., а звернувся позивач з позовом 17.02.2015р. (згідно поштового штемпелю), то позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду і тому у стягненні середнього заробітку за період з 06.08.2014р. по 11.11.2014р. та моральної шкоди, необхідно відмовити.

Жодних поважних причин пропуску строку, позивачем не наведено.

Враховуючи вищенаведене, надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.95, 116, 117, 233, 2371 КЗпП України, ст.33 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.2, 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», рішення КСУ № 4-рп від 22.02.2012р., Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. ПКМУвід 17.07.2003р. № 1078, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, залишити без задоволення.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя