Справа № 373/1779/14-ц Головуючий у І інстанції Колодко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/2320/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 29 28.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2015року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Фінагєєва В.О.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря: Токар Т.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 18 серпня 2011 року відповідач, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21073», державний номерний знак НОМЕР_1, на дорозі М-03 а/д Київ-Харків-Довжанський, внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Scania», державний номерний знак НОМЕР_2, з причепом «Schmitz», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, що належить ТОВ «Транс-Логістик», в результаті чого автомобілям були заподіяні механічні ушкодження. Згідно постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ДТП сталося з вини водія ОСОБА_2

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ВАТ «НАСК «ОРАНТА», а майнові інтереси ТОВ «Транс-Логістик» - застраховані у ПАТ «СГ «ТАС». На підставі страхових актів, рахунку-фактури та здійсненої експертизи ТОВ «Транс-Логістик» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 87784 грн. 00 коп. ВАТ «НАСК «ОРАНТА», як страхувальником відповідача, з урахуванням ліміту відповідальності та франшизи, виплатило позивачу 49490 грн. 00 коп. Посилаючись на викладені обставини з урахуванням ст. 1191,1194 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, а саме суму у розмірі 38294 грн. 60 коп. та суму сплаченого судового збору

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 22135,40 гривень та 221,35 гривень судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, через порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відшкодуванню підлягають прямі збитки страхувальника, а саме підтверджена документально вартість витрат на відновлення застрахованого транспортного засобу. Оскільки позивачем не надано актів виконаних робіт за заказами-нарядами, підстав для задоволення позову не має.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ТОВ „Транс Логістик" укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується зазначеним договором № А0132964, строк дії договору з 28.07.2011 року до 27.07.2012 року.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду та довідки №150 від 18.08.2011 року о 07 год. 15 хв. на 91 км. М-03 а/д Київ-Харків-Довжанський сталася ДТП за участю автомобіля марки «ВАЗ 21073», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля марки «Scania», державний номерний знак НОМЕР_2, з причепом «Schmitz», державний номерний знак НОМЕР_3, що належить ТОВ „Транс-Логістик", під керуванням ОСОБА_3

ОСОБА_3 згідно трудового договору перебував у трудових відносинах з ТОВ „Транс Логістик", що підтверджується наказом ТОВ „Транс Логістик" від 08.09.2010 року №82-к, подорожнім листом №696574, виданого на ім'я ОСОБА_3 03.08.2011 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 21.09.2011 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно звіту № 604 про оцінку автомобіля від 15.09.2011, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Scania», складає 72135 грн. 41 коп.

Відповідно до заказів-нарядів № 71700 від 24.11.2011 року та № 73271 від 02.12.2011 року, за надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля необхідно сплатити 71785,00 грн. та 15999,60 грн. Згідно страхових актів від 18.10.2011 та 17.02.2012 сума страхового відшкодування (основного та додаткового) становить відповідно 72135 грн. 41 коп. та 15649 грн. 19 коп.

З платіжних доручень № 41061 від 20.10.2011 року та № 21746 від 02.03.2012 року вбачається, що ТОВ „Транс-Логістик" отримав вищезазначені суми від позивача. (72135 грн. 41 коп. та 15649 грн. 19 коп.).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції зазначив, що правовідносини, що склались між сторонами регулюються ст.ст. 22, 993, 999, 1191, 1194 ЦК України, Законом України „Про страхування", Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та виходив зі встановлених обставин справи.

Колегія суддів по суті погоджується з такими висновками суду, однак вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, яка була виплачена страховою компанією відповідають обставинам справи.

В той же час слід відмітити, що ухваливши правильне по суті рішення суд, першої інстанції помилково послався на вимоги ст. 1191 ЦК України та ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так, з матеріалів справи вбачається, що між страховою компанією ПАТ «СГ «ТАС» та ТОВ „Транс Логістик" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту.

Отже страхова компанія в даному випадку має право вимоги до винної особи не в порядку регресу, визначеному ст. 1191 ЦК України, а в порядку визначеному ст. 993 ЦК України, а саме як вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування, визначене договором.

За таких обставин підлягають застосування норми матеріального права, а саме ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Відповідно до звіту № 604 про оцінку транспортного засобу вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Scania R4200», номерний знак НОМЕР_4, в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 72135 грн. 41 коп.

Позивач виплатив страхувальнику ТОВ „Транс-Логістик" страхове відшкодування на загальну суму 87784,60 гривень.

Як вбачається з полісу обов'язкового страхування №ВЕ №1998811у ВАТ НАСК „Оранта" ліміт відповідальності страховика складає 50000,00 гривень.

ВАТ НАСК „Оранта" здійснила страхове відшкодування в розмірі 49490,00 гривень позивачу.

Відповідачем сплачено регресний платіж-франшиза в розмірі 510,00 гривень, що підтверджується квитанцією від 17.07.2013 року (а.с. 88).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заперечуючи щодо розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Scania R4200», відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про інший розмір заподіяної шкоди чи спростовували висновки викладені в звіті № 604 про оцінку транспортного засобу.

Так, за клопотанням відповідача, судом, з метою визначення суми матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Scania R4200», було призначено експертизу, яка не була проведене через не оплату вартості саме відповідачем.

За таких обставин висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.