У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку та надвірних споруд в натурі, визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, поділ її в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Київської області від 8 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем є власниками двоповерхового будинку загальною площею 304,1 кв. м та надвірних господарських споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Зазначає, що відповідачем приватизована земельна ділянка площею 0,100 га, на якій розташований будинок, у добровільному порядку провести поділ будинку та земельної ділянки відповідач не бажає, постійно порушує ії права як співвласника майна. Просила позов задовольнити та здійснити поділ житлового будинку та надвірних споруд в натурі, визнати право власності на Ѕ частини земельної ділянки, поділити її в натурі та встановити порядок користування земельною ділянкою.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності для обслуговування окремої ізольованої квартири на наступні приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими та побутовими спорудами виділивши їй в натурі: 1-1 приміщення площею 10,5 кв. м вартістю 81 555 грн, 1-2 приміщення площею 17,4 кв. м, вартістю 47 506 грн, 1-3 приміщення площею 4,4 кв. м вартістю 12 013 грн, 1-4 приміщення площею 10,3 кв. м вартістю 28 122 грн, 1-5 житлова кімната площею 9,5 кв. м, вартістю 25 937 грн, 1-6 житлова кімната площею 9,4 кв. м, вартістю 25 664 грн, 1-7 житлова кімната площею 30,8 кв. м, вартістю 84 092 грн, 1-8 кухня площею 16,4 кв. м, вартістю 44 776 грн, веранда «а1» вартістю 14 114 грн, ганок вартістю 2 45 грн, підвальний поверх: 1-12 комора площею 47,3 кв. м, вартістю 115 226 грн, по господарським будівлям та спорудам: «Д» вольєр вартістю 11 764 грн, «Б» погріб з шийкою вартістю 49 398 грн, «Г» альтанка вартістю 24 468 грн, «К» колодязь питний вартістю 44 528 грн, 1/2 частини К-1 свердловини вартістю 33 637 грн 50 коп., «О» ворота вартістю 8 832 грн, «О-3» хвіртка вартістю 3 789 грн, 1/2 частини «О-2» огорожі вартістю 41 078 грн, 1/2 частини вимощення вартістю 10 400 грн, а разом вартістю 709 351 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності для обслуговування окремої ізольованої квартири на наступні приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими та побутовими спорудами, виділивши йому в натурі: 1-9 приміщення площею 61,6 кв. м, вартістю 168 183 грн, 1-10 житлова кімната 19,6 кв. м, вартістю 53 513 грн, 1-11 житлова кімната 19,6 кв.м вартістю 53 513 грн, підвальний поверх: І гараж площею 47,3 кв.м вартістю 115 226 грн, оглядова яма вартістю 3 020 грн, по господарським будівлям та спорудам: «В» баня вартістю 175 763 грн, 1/2 частини К-1 свердловини вартістю 33 637 грн 50 коп., «О-1» ворота вартістю 11 988 грн, 1/2 частини «О-2» огорожі вартістю 41 078 грн, 1/2 частини вимощення вартістю 10 400 грн, а разом вартістю 666 322 грн

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 21 515 грн. в рахунок компенсації його частки у майні. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3 219 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 5 925 грн 48 коп. Обов'язки х будівельних робіт в будинку для забезпечення ізольованого користування виділеними приміщеннями покладено на сторін за домовленістю на стадії виконання рішення суду. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 8 вересня 2014 року заочне рішення районного суду скасовано в частині поділу будинку та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано за ОСОБА_3 право власності для обслуговування окремої ізольованої квартири на наступні приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими та побутовими спорудами, виділивши їй в натурі: 1-9 приміщення, 61,6 кв. м вартістю 168 183 грн, 1-10 житлова кімната 19,6 кв. м вартістю 53 513 грн, 1-11 житлова кімната 19,6 кв.м вартістю 53 513 грн, підвальний поверх: І гараж площею 47,3 кв.м вартістю 115 226 грн, оглядова яма вартістю 3 020 грн, по господарським будівлям та спорудам: «В» баня вартістю 175763 грн, 1/2 частини К-1 свердловини вартістю 33 637 грн 50 коп., «О-1» ворота вартістю 11 988 грн, 1/2 частини «О-2» огорожі вартістю 41 078 грн, 1/2 частини вимощення вартістю 10 400 грн, а разом вартістю 666 322 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності для обслуговування окремої ізольованої квартири на наступні приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими та побутовими спорудами виділивши йому в натурі: 1-1 приміщення площею 10,5 кв. м, вартістю 81 555 грн, 1-2 приміщення площею 17,4 кв. м, вартістю 47 506 грн, 1-3 приміщення площею 4,4 кв. м, вартістю 12 013 грн, 1-4 приміщення площею 10,3 кв. м, вартістю 28 122 грн, 1-5 житлова кімната площею 9,5 кв. м, вартістю 25 937 грн, 1-6 житлова кімната площею 9,4 кв. м, вартістю 25 664 грн, 1-7 житлова кімната площею 30,8 кв. м, вартістю 84 092 грн, 1-8 кухня площею 16,4 кв. м, вартістю 44 776 грн, веранда «а1» вартістю 14 114 грн, ганок вартістю 2 451 грн, підвальний поверх: 1-12 комора площею 47,3 кв. м, вартістю 115 226 грн, по господарським будівлям та спорудам: «Д» вольєр вартістю 11 764 грн, «Б» погріб з шийкою вартістю 49 398 грн, «Г» альтанка вартістю 24 468 грн, «К» колодязь питний вартістю 44 528 грн, 1/2 частина К-1 свердловини вартістю 33 637 грн 50 коп., «О» ворота вартістю 8 832 грн, «О-3» хвіртка вартістю 3 789 грн, 1/2 частини «О-2» огорожі вартістю 41 078 грн, 1/2 частини вимощення вартістю 10 400 грн, а разом вартістю 709 351 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 21 515 грн. в рахунок компенсації її частки у майні. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 різницю понесених судових витратах в розмірі 7 317 грн 48 коп. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3- ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення районного суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що існує технічна можливість фактичного розподілу спірного житлового будинку, який знаходиться у спільній частковій власності сторін, із переобладнанням його в ізольовані приміщення, як це було встановлено проведеною по справі судовою будівельно-технічною експертизою, відповідно до варіанта № 2 висновку проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової будівельно-технічної експертизи від 19 лютого 2014 року № 861/13/1489-1491/14-43, який передбачає найменше відступлення від ідеальних часток, також при вирішенні даного питання судом враховано стан здоров'я позивача, у зв'язку з чим обирає саме такий варіант розподілу.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення районного суду в частині поділу будинку та ухвалюючи нове рішення, виходив із того, що матеріали справи не містять жодного доказу з приводу незадовільного стану здоров'я позивача. Натомість відповідачем було подано як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду ряд документів щодо його незадовільного стану здоров'я, встановлення йому у зв'язку з цим ІІІ групи інвалідності, наявності протипоказань фізичних навантажень, індивідуальної програми реабілітації інваліда. Таким чином, при визначенні порядку розподілу будинку суд першої інстанції правильно обрав запропонований судовою будівельно-технічною експертизою варіант № 2 як максимально наближений до ідеальних часток співвласників, однак мав призначити відповідачу частку, визначену для першого співвласника за експертизою, а позивачу - другого.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п. п. 6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності, або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Відповідно до вимог ст. ст. 86, 87, 89 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності може виникати зокрема за рішенням суду. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників житлового будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Судами установлено, що ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 113849-673. ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Висновком експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19 лютого 2014 року № 861/13/1489-1491/14-43 запропоновані варіанти поділу будинку по Ѕ частини в натурі з урахуванням переобладнань.

Беручи до уваги стан здоров'я позивача, судом першої інстанції зроблено висновок про поділ домоволодіння за варіантом № 2 експертизи.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції зазначено, що такого висновку суд першої інстанції дійшов без відповідних доказів, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про незадовільний стан здоров'я позивача. При цьому, взяв до уваги наявність документів щодо незадовільного стану здоров'я відповідача, встановлення йому ІІІ групи інвалідності, наявність протипоказань фізичних навантажень, індивідуальної програми реабілітації інваліда.

Проте судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги, що у матеріалах справи міститься консультативний висновок комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» поліклінічного відділення щодо незадовільного стану здоров'я позивача, а саме про наявність захворювання суглобів ніг та відповідна заява ОСОБА_3 про врахування наявного захворювання при визначенні порядку поділу будинку. Такий консультативний висновок був наданий суду першої інстанції до ухвалення судового рішення.

Разом з тим відповідачем також надані довідки про незадовільний стан здоров'я та проходження ЛЛК Васильківської центральної районної лікарні амбулаторного обстеження 17 квітня 2014 року, 25 квітня 2014 року, стаціонарного обстеження у період з 10 квітня по 20 квітня 2014 року, тобто після ухвалення заочного рішення. Крім того, встановлення відповідачу ІІІ групи інвалідності за загальним захворюванням відбулося також після ухвалення судового рішення, а саме: 29 липня 2014 року.

Таким чином, оскільки підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції стали довідки про незадовільний стан здоров'я за загальним захворюванням ОСОБА_4, які отримані при обстеженні відповідача вже після ухвалення судового рішення, тому висновок суду, що суд першої інстанції мав призначити відповідачу частку, визначену для ОСОБА_3 за експертизою відповідачу ОСОБА_4, є помилковим.

Суд першої інстанції дослідив обставини справи у повному обсязі, зібраним по справі доказам надав належну оцінку та правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 8 вересня 2014 року скасувати, заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко