Справа № 457/633/14 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/326/15 Доповідач в 2-й інстанції:Монастирецький Д. І. Категорія: 49
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Шеремети Н.О.,

секретаря Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з вищезазначеним позовом. Мотивує вимоги тим, що шлюб уклали 16 вересня 2008 року, зареєструвавши у відділі РАЦС реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області під актовим записом № 222. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4. Сумісне життя з відповідачкою не склалося через постійні сварки, конфлікти, відсутність взаєморозуміння, почуття любові, поваги, дружби взаємодопомоги між ними. Шлюбні відносини у 2013 році припинилися, спільне господарство не ведеться, а тому він прийшов до переконання, що надалі їх спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 16 вересня 2008 року у відділі РАЦС реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області під актовим записом № 222.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_2, яка вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, що порушило її процесуальні права та позбавило можливості особисто приймати участь у судовому засіданні, надавати пояснення та заперечення, подати заяву на примирення. Стверджує, що вони виховують малолітню дитину, інтересам якої суперечило б розірвання шлюбу між батьками, крім того в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують неможливість збереження шлюбу, тому суд першої інстанції передчасно, не вживши заходів для примирення подружжя, розірвав шлюб між нею та позивачем. Просить скасувати рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29 травня 2014 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області 04 серпня 2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 29 травня 2014 року ухваленому у справі № 457/633/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без задоволення.

Сторони повідомлені належним чином (а.с. 52, 57), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України).

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України)

За змістом ст. 111 СК України суд не зобов'язаний призначати строк для примирення подружжя.

Виходячи зі змісту ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2008 року, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що сторони припинили сімейні відносини, не підтримують подружніх відносин, подальше проживання подружжя та збереження сім'ї неможливе.

Міський суд, ухвалюючи зазначене рішення про розірвання шлюбу вірно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін неповнолітньої дитини, відсутність спору щодо її (дитини) місця проживання, у зв'язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.

Колегія суддів погоджується з висновками міського суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що не дивлячись на те, що оскаржуване рішення ухвалене 29 травня 2014 року, до сьогодні ні одна із сторін не прийняла заходів до примирення, що свідчить про небажання зберегти сім?ю.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, відповідачкою не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому підстав для їх задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Шеремета Н.О.