Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/678/15 Головуючий у 1-й інстанції: Пирогова Л.В.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Ворошиловської районної ради м. Донецька нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Ворошиловської районної ради м. Донецька нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, просить ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року скасувати, видати судовий наказ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Учасники процесу у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутності. ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала. Голова Ворошиловградської районної ради м. Донецька подав клопотання, у якому визнав вимоги, викладені у заяві ОСОБА_2

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з Ворошиловської районної ради в м. Донецьку нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, суд виходив з того, , , 7 2014 595 .

З вказаними висновками погодитися не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 95 передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 96 цього Кодексу судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Пунктом 2 частини 3 статті 100 передбачено, що суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви та поданих документів вбачається спір про право.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №14 від 23 грудня 2011 року "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально - правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують право вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск строку позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише в позовному провадженні.

Як вбачається із змісту заяви про видачу судового наказу, ОСОБА_2 з 2012 року працювала в управлінні праці та соціального захисту населення Ворошиловградської районної ради Донецької області, звільнилася за власним бажанням у 2014 році. Оскільки впродовж 2014 року заробітна плата їй виплачувалася нерегулярно, станом на 31 грудня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 3 863 грн. 97 коп. На підтвердження вказаних обставин до заяви додані відповідні документи, які не свідчать про наявність між сторонами спору про право.

Зі змісту оскаржуваної ухвали судді вбачається, що висновок про наявність спору про право ним зроблено на підставі тих обставин, що боржником із виплати заробітної плати являється районна рада м. Донецька, яка є бюджетною установою та знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Однак вказані обставини не свідчать про існування спору про право між ОСОБА_2 та органом місцевого самоврядування, а лише вказують на визначену Тимчасовим порядком, затвердженим абінету Міністрів України 07 листопада 2014 оку 595, процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям (далі - установи), здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей, що не впливає на трудові правовідносини сторін. Затверджений Тимчасовий порядок регулює здійснення фінансування бюджетних установ після набрання ним чинності і на правовідносини, що існували до 7 листопада 2014 року, не розповсюджується.

Про вказане свідчить також заява Ворошиловської районної ради, спрямована до апеляційного суду Запорізької області, в якій боржник визнає вимоги заявника в повному обсязі і не заперечує проти задоволення заяви.

За таких обставин суддя безпідставно вважав, що між сторонами існує спір про право, а тому оскаржувана ухвала на підставі пункту 3 частини 1 статті 312 підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги апелянта про видачу наказу судом апеляційної інстанції не грунтуються на законі. Апелянійний суд не має процесуальних повноважень на вчинення таких дій, так як за змістом статті 303 ЦПК України предметом перевірки є лише законність ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, сама заява ОСОБА_2 по суті судом першої інстанції не рпозглядалася.

Керуючись ст.ст. 307,312,314,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: