РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/13647/14-ц

Пров. №2/668/69/15

28.01.2015 Суворовський районний суд м.Херсона в складі головуючого судді Рябцевої М.С., при секретарі Волинець Л.Л, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Херсона цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Гарантія» про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на посаді,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та з урахуванням уточнень, посилався на те, що 25.06.2014 він був прийнятий на посаду заступника директора Міського комунального підприємства «Гарантія» (далі МКП «Гарантія»), та виконував посадові обов'язки на цій посаді до 16.07.2014 року. 16.07.2014 року його не допустили до фактичного місця роботи, а директор в усній бесіді пояснив, що він звільнений з невідомих причин. 01.09.2014 року йому повернули трудову книжку з записом про його звільнення згідно з п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП у звязку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам. Вважає звільнення незаконним, оскільки на час прийняття його на роботу, він надав директору підприємства свій диплом про вищу освіту з кваліфікацією «юриста», директор його прийняв на роботу, ніяка спеціальна освіта від нього не вимагалась. Просив визнати наказ МКП «Гарантія» № 58-к від 16.07.2014 року про його - незаконним та скасувати, поновити його на роботі на раніше займаній посаді заступника директора, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.07.2014 року по день вирішення спору, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., зобов'язати МКП «Гарантія» внести відповідні зміни у трудову книжку шляхом внесення запису про недійсність запису № 7 від 16.07.2014 року про його звільнення.

Представник відповідача позов не визнав, вказуючи, що позивач не відповідає займаній посаді, оскільки його посада потребує необхідності мати вищу технічну та економічну освіту не нижче рівня спеціаліста, через що він був звільнений з роботи у відповідності до п. 2 ст. 40 КЗпП. Перевести на іншу посаду вони не мали можливості за відсутності вакантних посад на підприємстві згідно штатного розкладу.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до наказу № 46-к від 25.06.2014 року позивач був прийнятий в МКП «Гарантія» Херсонської міської ради на посаду заступника директора з випробувальним терміном 3 місяця з оплатою праці згідно штатного розпису.

Наказом від 16.07.2014 року № 58-к він був звільнений з займаної посади як такий, що не відповідає кваліфікаційним вимогам згідно з п.2 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до посадової інструкції заступника директора, затвердженого 18.05.2011 року, на посаду заступника директора Підприємства призначається особа, що має вищу економічну або технічну освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст), післядипломну освіту в галузі управління та стаж роботи за професіями керівників нижчого рівня не менше 5 років.

За змістом п. 2 ст. 40 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору є виявлена невідповідність працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Тобто неякісне виконання роботи, неналежне виконання функціональних обов'язків може вважатися виявленою невідповідністю займаній посаді тільки, якщо вони викликані недостатньою кваліфікацією та за відсутності вини працівника в неналежному виконанні посадових обов'язків.

Разом з тим, якщо працівник був прийнятий на роботу без наявності документа про освіту, передбаченого кваліфікаційними вимогами, він не може бути звільнений з роботи через відсутність такого документа за вказаною статтею, тому що роботодавцю про таку невідповідність було відомо й раніше, при прийнятті працівника на роботу.

Як встановлено в судовому засіданні: під час прийняття на посаду з 25.06.2014 року позивач мав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавства» та кваліфікацію юриста, про що було достовірно відомо директору підприємства, який приймав його на роботу та якому ОСОБА_1 надав всі підтверджуючі документи про його кваліфікацію. Позивач був призначений на вказану посаду з зазначеною спеціальністю та допущений до виконання своїх обов'язків, у зв'язку з чим подальше звільнення з роботи позивача з мотивів відсутності спеціальної освіти (вищої економічного або технічної освіти) не може вважатись законним.

За таких обставин, виходячи з встановлених судом обставин та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення позивача на раніш займаній посаді.

У зв'язку з чим та відповідно до п. 2.10 Наказу Міністерства праці України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29 липня 1993 року N 58 також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача внести відповідні зміни у трудову книжку ОСОБА_1 шляхом внесення запису про недійсність запису № 7 від 16.07.2014 року про його звільнення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із ч.3 ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Ст. 5, 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. В ст. 2 вищевказаного Порядку зазначено, що працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Враховуючи, що позивач фактично відпрацював на роботі 15 робочих днів за які він отримав 1928,16 грн., відповідно середньоденна заробітна плата становить 128,54 грн., то середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.07.2014 рік по 28.01.2015 рік (137 днів затримки) складає 17609,98 грн. (137 днів х 128,54 середньоденного заробітку).

Крім того, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Визначаючи розмір моральної шкоди, та враховуючи положення ст. 237-1 КЗпП України, принципи розумності та справедливості, а також час роботи позивача на цьому підприємстві, порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, та вважає можливим визначити його в сумі 500 грн.

Як зазначив позивач в своїй позовній заві він отримав трудову книжку 01.09.2014 року. Доказів того, що ОСОБА_1 отримав копію наказу про звільнення чи трудову книжку в раніш зазначений ним термін, відповідачем не надано, у зв'язку з чим суд вважає, що встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк позовної давності позивач не пропустив.

До наданого відповідачем акту про відмову підписати наказ про звільнення суд відноситься критично, оскільки цей акт відображає лише відмову від підпису акту, а не отримання його копії, крім того, позивач щодо зазначення цього факту заперечує, а інших належних доказів обізнаності позивача з цим наказом про звільнення суду не надано.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 229,40 грн., а рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, в силу ст. 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 8,10, 88,212, 214-215,224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В: .

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати наказ Міського комунального підприємства «Гарантія» № 58-к від 16.07.2014 року про звільнення ОСОБА_1 - незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на раніше займаній посаді заступника директора Міського комунального підприємства «Гарантія».

Стягнути з Міського комунального підприємства «Гарантія» на користь ОСОБА_1 17 609,98 грн. у відшкодуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.07.2014 року по 28.01.2015 рік.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Гарантія» на користь ОСОБА_1 500 грн. у відшкодуванні моральної шкоди.

Зобов'язати Міське комунальне підприємство «Гарантія» внести відповідні зміни у трудову книжку ОСОБА_1 шляхом внесення запису про недійсність запису № 7 від 16.07.2014 року про його звільнення.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Гарантія» на користь держави 229,40 грн.. судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м.Херсона, шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СуддяРябцева М. С.