Справа № 456/274/14 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/528/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Стрийської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправильно обраного способу захисту спадкових прав на спадщину, яка відкрилася після смерті її батька. Вказує на те, що упродовж усього періоду з 11.01.2001 року по даний час факт володіння спірною квартирою спочатку її батьком ОСОБА_4 та її матір'ю ОСОБА_5, а з 19.11.2004 року також і нею, ніким не оспорювався. Вважає, що відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України цей строк повинен зараховуватись до загального десятирічного строку володіння спірною квартирою.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Згідно із свідоцтвами про смерть, виданими відділом реєстрації актів цивільного стану міста Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Районним судом встановлено, що 11.01.2001 року ОСОБА_4 уклав із ОСОБА_6 договір обміну квартири на житловий будинок, який посвідчений Стрийською державною нотаріальною конторою, згідно з яким ОСОБА_6 отримала у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_4 отримав у власність квартиру АДРЕСА_1.

З 19.11.2004 року у цій квартирі зареєстрована та проживає позивач ОСОБА_2, що стверджується копією її паспорта та будинковою книгою.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ст. 344 ЦК України.

Частиною 1 статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

В п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" надано роз'яснення, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно довідки Стрийського МБТІ №3124 від 14.11.2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору обміну посвідченого Стрийською державною нотаріальною конторою 11.02.2001 року(а.с.6).

Крім того, доказом того, що за ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на спірну квартиру є реєстраційний напис, вчинений Стрийським МБТІ на договорі обміну, згідно із яким реєстрація права власності здійснена 23.01.2001 року за реєстровим №10371(а.с.8).

Згідно роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Оскільки власником спірної квартири до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був ОСОБА_4, який був зареєстрований та проживав у цій квартирі, то позивач безперервно не володіє цим нерухомим майном протягом десяти років, що є однією з підстав для набуття права власності за набувальною давністю.

Твердження апелянта про те, що до загального десятирічного строку володіння нею спірною квартирою повинен зараховуватись період з 11.01.2001 року, коли цією квартирою володів її батько ОСОБА_4, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки померлий ОСОБА_7 володів та користувався даною квартирою як власник.

Відтак, колегія суддів вважає, що відсутні правові підставі для визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ст.344 ЦК України.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_4, то вона належать до спадкоємців першої черги за законом, а тому не позбавлена можливості визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом шляхом звернення до нотаріальної контори.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: