Провадження № 4-с/761/22/2015
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І. В.,

при секретарі - Вітріщаку Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1, особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Галина Матвіївна,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у м. Києві Новак Галини Матвіївни, у якій просив визнати незаконною та скасувати його постанову від 26 вересня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, а також зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві Новак Галину Матвіївну відновити виконавче провадження № 43430177 протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що 26 вересня 2014 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г. М. було винесено постанову ВП №43430177 про повернення виконавчого документа ОСОБА_1 на підставі п. 9 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження". Вказаним виконавчим листом №2а-2933/11, виданого 22 травня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва, зобов'язано ГУ ПФ України в м. Києві у відповідності до вимог ст. 43 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (в редакції Закону від 04 квітня 2006 року) здійснити перерахунок пенсії та виплатити різницю недоотриманої пенсії ОСОБА_1, починаючи з 31 грудня 2010 року, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з урахуванням здійснених виплат. У процесі примусового виконання рішення суду боржник листом повідомив державного виконавця, що ОСОБА_1 нараховано кошти у період з 31 грудня 2010 року по 18 червня 2011 року на суму 5 694,95 грн. Заявник зазначає, що фактичного перерахунку пенсії у порівнянні з попередніми періодами здійснено не було, та разом з тим, виконавчим документом та судовим рішенням не встановлено обмеження перерахунку по 18 червня 2011 року. За таких обставин вважає, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2011 року не виконана, на підставі чого звернувся зі скаргою до суду.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав матеріали скарги та просив задовольнити її у повному обсязі з підстав, викладених у ній.

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у м. Києві Новак Г. М. на адресу суду направила заперечення проти скарги, у яких розгляд справи просила проводити без її участі та просила відмовити у задоволенні скарги з тих підстав, що згідно повідомлення ГУ ПФ України ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 31 грудня 2010 року в порядку, встановленому рішенням суду, в сумі 5 694,95 грн. Таким чином, державний виконавець вважає, що рішення суду виконано, а тому постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві від 26 травня 2014 року винесена правомірно.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, вважає, що скарга є такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов'язання вчинити певні дії позов було задоволено, зобов'язано ГУ ПФ України в м. Києві у відповідності до вимог статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (в редакції Закону від 04 квітня 2006 року) здійснити перерахунок пенсії та виплатити різницю недоотриманої пенсії ОСОБА_1, починаючи із 31 грудня 2010 року, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з урахуванням здійснених виплат.

22 травня 2014 року ОСОБА_1 подав виконавчий лист № 2а-2933/11, що виданий Шевченківським районним судом м. Києва 22 травня 2014 року, до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у м. Києві.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у м. Києві Новак Г. М. від 26 травня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 43430177 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-2933/11.

Згідно листа ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві за вих. №19608/12 від 05 вересня 2014 року, направленою боржником на адресу державного виконавця, стягувачеві нараховано кошти за період з 31 грудня 2010 року по 18 червня 2011 року на суму 5 694,95 грн. Для проведення виплати зазначену суму коштів включено в додаткову відомість.

На підставі зазначеного, керуючись п. 9 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" 26 вересня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Так, ані в судовому рішенні, ані у виконавчому документі не міститься строкового обмеження щодо періоду нарахування та виплати різниці недоотриманої пенсії до 18 червня 2011 року, а зазначено тільки про здійснення виплати недоотриманої пенсії з 31 грудня 2010 року.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова адміністративного суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного виконання рішення способом і в порядку, передбаченому виконавчим документом.

Згідно ч.1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно частини другої тієї ж статті у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому ст. 89 цього Закону.

Таким чином, враховуючи, що виконавчий документ та судове рішення не містять обмежень перерахунку по 18 червня 2011 року, то боржником при нарахуванні різниці недоотриманої пенсії невірно визначено період обрахунку з 31 грудня 2010 року по 18 червня 2011 року.

Крім того, в оскаржуваній постанові від 26 вересня 2014 року про повернення виконавчою документа стягувачсві державний виконавець посилається на Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та на Постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. №440 (набрала чинності 23.09.2014 р.)

Проте, в даному випадку вказані нормативно-правові акти застосуванню не підлягають, адже вони регулюють питання виконання судових рішень про виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган. В даному ж випадку судовим рішенням зобов'язано відповідача (боржника) вчинити дві окремі дії примусового характеру, а саме здійснити перерахунок пенсії та виплатити різницю недоотриманої пенсії, а не стягнути з нього грошові кошти на користь позивача (стягувана).

Відповідно ж до ст. 7 Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Правовою підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві є п. 9 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження", за яким виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що нарахована йому різниця недоотриманої пенсії у розмірі 5 694,95 грн. сплачена боржником не була.

Згідно листа ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві за вих. №19608/12 від 05 вересня 2014 року, направленою боржником на адресу державного виконавця, вбачається, що боржником не виконано жодної з двох вимог виконавчого документу, тобто по теперішній час Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві перерахунок пенсії ОСОБА_1 не здійснено, різницю недоотриманої пенсії, починаючи із 31 грудня 2010 року, не виплачено, тобто постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2011 року у справі №2-а-2933/11 не виконана.

Таким чином, старший державний виконавець, приймаючи рішення про повернення стягувачеві виконавчого документа порушила норми чинного законодавства в сфері виконання судових рішень, що є підставою для визнання її дій незаконними та скасування спірної постанови.

Разом з тим, прохання заявника про зобов'язання старшого державного виконавця Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г. М. відновити виконавче провадження № 43430177 протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, є таким, що задоволенню не підлягає, адже у відповідності до ч. 1 ст. 51 ЗУ "Про виконавче провадження" на державного виконавця покладено обов'язок відновити виконавче провадження на протязі трьох днів з дня надходження рішення суду, а тому відновлення виконавчого провадження відбувається автоматично.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 13, 27, 38, 60, 212-215, 223, 294, 383 - 388 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Галина Матвіївна - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни ВП № 43430177 від 26 вересня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: