Справа №583/3923/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Олійник О. В.
Номер провадження 22-ц/788/46/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

09 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 11 липня 1992 року по 26 вересня 2013 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Обоє є приватними підприємцями та здійснюють підприємницьку діяльність в АДРЕСА_1. У кожного є окремий магазин, проте спільно використовуються склади (нежитлові приміщення) за вищевказаною адресою. Відповідач ОСОБА_4 у добровільному порядку не бажає здійснити розподіл товару, який знаходиться в складських приміщеннях та магазинах, а також грошових коштів, що знаходяться на рахунках відповідача в банках нажитих сторонами у період перебування у шлюбі.

Посилаючись на такі обставини та остаточно уточнивши позовні вимоги просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя грошові кошти, що знаходилися в банківських установах на карткових рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_4, як фізичної особи, у період часу з 01 липня 2013 року по 27 вересня 2013 року на загальну суму 1277201 грн.: НОМЕР_2 у ПАТ «ОТП Банк» в сумі 374072 грн.; НОМЕР_3 у ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 840452 грн.; НОМЕР_4 у ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 3598 Євро, що еквівалентно 62677 грн. та стягнути з ОСОБА_4 на її користь компенсацію в сумі 638600,50 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Визнані спільним сумісним майном подружжя грошові кошти, що знаходилися в банківських установах на рахунках, відкритих на ім'я фізичної особи ОСОБА_4 в сумі 60319,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30159,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 301,60 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 29 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року змінено.

Визнано спільним сумісним майном подружжя грошові кошти, що знаходилися в банківських установах на рахунках, відкритих на ім'я фізичної особи ОСОБА_4 в сумі 300700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 150350 грн., а не 30159,93 грн., як зазначено в рішенні суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 937,52 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано рішення апеляційного суду Сумської області від 29 липня 2014 року, а справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить по суті змінити оскаржуване рішення та задовольнити її позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що є помилковим висновок суду першої інстанції, що подружні стосунки сторін припинені саме з 17 липня 2013 року, оскільки в дійсності це сталося з 01 липня 2013 року. На відпочинку за кордоном, на який вони поїхали разом, саме 01 липня 2013 року відповідач повідомив її про те, що йде з сім'ї і з того часу вони вже подружніх стосунків не підтримували та фактично відпочивали окремо. Крім того, вважає, що суд поверхово дослідив ті обставини, що з того дня , як відповідач став мешкати окремо і до моменту розлучення 27 вересня 2013 року, на рахунки останнього продовжували надходити кошти від боржників, які були позичені саме у період шлюбу з сімейного бюджету. Всі зазначені кошти відповідач відразу знімав з рахунків, оскільки не бажав ділитися з нею. Суд не приділив належної уваги тим обставинам, що у період з 01 липня 2013 року і до 27 вересня 2013 року на рахунки саме фізичної особи ОСОБА_4, а не фізичної особи-підприємця надходили кошти, сума яких складає 1277201 грн. Також вважає, що суд не приділив належної уваги тому факту, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що спірні кошти є його особистими, тими, які він заробив чи отримав як прибуток вже після того, як почав проживати окремо, а дійшов помилкового висновку про недоведеність нею позовних вимог.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 заперечували проти них, вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції правильно виходив з того, що з 11 липня 1992 року по 26 вересня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають дітей: повнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 з 2000 року, а ОСОБА_3 з 2007 року зареєстровані приватними підприємцями, перебувають на спрощеній системі оподаткування, здійснюють оптову та роздрібну торгівлю товарами господарського призначення, мають доходи: ОСОБА_3 за останні три роки має дохід 1736826,00 грн., ОСОБА_4 за останні три роки має дохід 1887031,00 грн.

ОСОБА_4 має поточні рахунки в банках, відкриті як на фізичну особу - підприємця, так і на фізичну особу.

У період з 01 липня 2013 року по 10 липня 2013 року сторони відпочивали в Іспанії, мешкали в одному готельному номері, проте з 01 липня 2013 року відносини між ними погіршилися, внаслідок чого вони перестали вести спільне господарство, припинили шлюбні відносини.

Повернувшись додому, вони декілька днів мешкали разом по АДРЕСА_2, проте кожен за придбані товари розраховувався своєю платіжною банківською карткою, а 17 липня 2013 року відповідач зібрав всі свої речі і переїхав жити у квартиру по АДРЕСА_3 та почав співмешкати з іншою жінкою до дня розірвання шлюбу.

Відповідач зазначає про те, що всі кошти, які надходили та були зняті з його рахунків як фізичної особи, не є спільно нажитим майном подружжя, оскільки ці кошти пов'язані з веденням ним підприємницької діяльності.

Ухвалюючи ж рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не подала суду належних та переконливих доказів, що у період спільного проживання до 17 липня 2013 року відповідач витрачав весь свій дохід не на сім`ю, а також, що у період окремого проживання, починаючи з 17 липня 2013 року, його поточні рахунки в установах банків поповнювалися за рахунок спільних сімейних коштів (доходів) подружжя.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що в АТ «ОТП Банку» м. Суми на рахунках фізичної особи ОСОБА_4 станом на 17 липня 2013 року перебували грошові кошти в сумі 176,33 грн. та 7,11 доларів США.

У ПАТ «Укрсоцбанку» на рахунках фізичної особи ОСОБА_4 станом на 17 липня 2013 року перебували грошові кошти в сумі 785,88 Євро, 33,55 доларів США.

В АТ «УкрСиббанку» на рахунках фізичної особи ОСОБА_4 станом на 17 липня 2013 року перебували грошові кошти в сумі 1581,11 грн., 1944,09 Євро.

У ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунку фізичної особи ОСОБА_4 станом на 17 липня 2013 року перебували грошові кошти в сумі 14678,23 грн.

Усього по всім банкам 16435,67 грн., 40,66 доларів США, що за обліковою ставкою НБУ станом на день прийняття рішення судом складає 477,67 грн. та 2729,97 Євро, що за обліковою ставкою НБУ станом на день прийняття рішення судом складає 43406,52 грн., разом 60319,86 грн.

Станом на 26 вересня 2014 року (день розірвання шлюбу) залишки на рахунках відповідача є незначні.

За таких обставин суд стягнув з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію 1/2 частки коштів в сумі 60319,86 грн., що складає 30159,93 грн.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог закону не дотримався.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановляючи вищевказану ухвалу від 05 листопада 2014 року зазначив, що апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції в справі погодився з висновками суду першої інстанції щодо дати припинення фактичних шлюбних стосунків 17 липня 2013 року, коли відповідач залишив місце постійного проживання сім'ї та переїхав.

ОСОБА_3 доводила, що з 17 липня 2013 року по 26 вересня 2013 року на рахунки ОСОБА_4, як фізичної особи надходили значні грошові кошти, які надавались ОСОБА_4 в борг різним особам під проценти із спільного сімейного бюджету та були зароблені спільно з відповідачем та протязі багатьох років. Ці кошти були у третіх осіб на момент припинення фактичних шлюбних стосунків та на час розірвання шлюбу були повернуті на рахунок відповідача.

Суд апеляційної інстанції вказаних доводів не перевірив та не встановив чи є вказані кошти особистою власністю ОСОБА_4, чи були вони набуті останнім після припинення фактичних шлюбних стосунків, чи є спільною власність подружжя, якими доказами це підтверджується або спростовується.

Апеляційний суд не мотивував свої висновки щодо відмови у задоволенні позову в частині розподілу коштів в іноземній валюті, які знаходилися на рахунку, відкритому на ім`я відповідача в «Укрсиббанку», які були зняті для оплати послуг/товарів. Суд вважав, що позивач не довела, що зазначені кошти знімались та використовувались не в інтересах сім`ї. При цьому, не надав належної оцінки доказам, наданим останньою в обґрунтування своєї позиції.

Крім того, в цій ухвалі зазначено, що судами не дотримано вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Під час повторного апеляційного перегляду колегією суддів доступно роз'яснено сторонам та їх представникам, зокрема, положення ст.ст. 10, 27, 31, 57-61 ЦПК України.

Представником позивачки подано апеляційному суду як доказ рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_9 про поділ в натурі майна спільної сумісної власності подружжя, яке набрало законної сили 24 червня 2014 року.

Оскаржуване рішення відповідно до ст. 223 ЦПК України, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідач будь-яких доказів не подав та доводив, що спірні грошові кошти є його особистою власністю. Ці кошти він отримав від зайняття підприємницькою діяльністю, і використовував для такої.

Як убачається з копії вищезгаданого рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2014 року, судом, зокрема, встановлено,що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2013 року.

Також встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є фізичними особами-підприємцями. ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю з 29 листопада 2007 року, її загальна сума доходу за звітні періоди, починаючи з 29 листопада 2007 року по 2012 рік становить 2716739,33 грн.; ОСОБА_4 займається підприємницькою діяльністю з 09 серпня 2000 року, його загальна сума доходу за звітні періоди, починаючи з 09 серпня 2000 року по 2012 рік становить 4693341,46 грн.

Крім того встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі набули нерухомого та рухомого майна на загальну суму 4830081,60 грн., частки сторін у цьому майні є рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів вважає, що названий доказ (рішення Охтирського суду Сумської області від 28 травня 2014 року) має обов'язково враховуватись при розгляді цієї справи апеляційним судом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин 1-3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом закону вищезгадані норми матеріального права є імперативними.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Ураховуючи положення цієї норми закону та фактичні обставин справи, колегія суддів вважає, що суд не зобов'язаний , а лише може за наявності належних, допустимих, достовірних доказів, які є достатніми та взаємопов'язаними між собою (ст. 212 ЦПК України) поданих особою, яка доводить, що набула майно за час окремого проживання з іншим подружжям у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, визнати таке майно особистою приватною власністю дружини, чоловіка. У даному випадку це стосується ОСОБА_4

Проте, відповідач таких доказів щодо спірної грошової суми судам першої та апеляційної інстанції не надав.

Так, у виписці по банківському рахунку відповідача НОМЕР_2 у ПАТ «ОТП Банк» в більшості описаних операцій зазначено, що грошовий переказ не пов'язаний із здійсненням ним підприємницької діяльності, а в інших операціях зазначено внесення готівки на цей рахунок (т. 2 а.с. 50).

З виписки по банківському рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_4 в ПАТ «УкрСиббанк» також не вбачається, що операції з коштами по цьому рахунку здійснювалися в зв'язку з його підприємницькою діяльністю (т. 2 а.с. 63-70, 77-90).

З виписок за картковим рахунком НОМЕР_4 ОСОБА_4 у ПАТ «УкрСиббанк» вбачається, що в період з 01 липня 2013 року по 27 вересня 2013 року з цього рахунку списані кошти в сумі 3598 Євро (валюта рахунку). Крім того, з вказаних виписок вбачається, що кошти витрачалися на оплату товарів та послуг в різних країнах та в різній валюті, а саме: 12 липня 2013 року здійснена оплата послуг в Хорватських кунах (HRK); 15 липня 2013 року оплата товарів в Євро (EUR); з 11 по 17 серпня 2013 року оплата товарів та послуг в Хорватських кунах (HRK), зокрема декілька операцій здійснено в Хорватії; з 12 по 13 вересня 2013 року оплата послуг в Польщі в місті Закопане в Польських злотих (PLZ); 19 вересня 2013 року оплата товарів та послуг в Великобританії в м. Лондон в доларах США (USD)(т. 2 а.с. 71-72, 90-96).

З ваучеру бронювання готелю в Хорватії (Poljicka cesta 47, Duce Luka) вбачається, що в цьому готелі з 10 по17 серпня 2013 року був заброньований номер на дві персони: ОСОБА_4 (ОСОБА_4), паспорт НОМЕР_5 та ОСОБА_10 (ОСОБА_10), паспорт НОМЕР_6 (т. 2 а.с. 155).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що кошти по вказаному картковому рахунку НОМЕР_4 ОСОБА_4 у ПАТ «УкрСиббанк» також витрачалися не в інтересах сім'ї.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заперечення відповідача проти позовної заяви не можуть прийматись до уваги.

Як убачається з виписок по рахункам відповідача, як фізичної особи, у період часу з 01 липня 2013 року по 27 вересня 2013 року загальний оборот коштів становив 1277201 грн., а саме: на рахунку НОМЕР_2 у ПАТ «ОТП Банк» - 374072 грн.; на рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «УкрСиббанк» - 840452 грн.; на рахунку НОМЕР_4 у ПАТ «УкрСиббанк» - 3598 Євро, що еквівалентно 62677 грн. (т. 2 а.с. 50, 63-72, 90-96). Відносно того, що названа грошова сума є меншою відповідач належних доказів не надав.

Вищезгадані факти та письмові докази свідчать, зокрема, про легальні джерела грошових доходів сім'ї ОСОБА_4 та по суті про те, що ОСОБА_4 не міг за короткий термін (менше 3 місяців) набути особисто спірну грошову суму. Протилежного ним не доведено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності відповідачем обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального та процесуального права (п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України) та задоволення позову ОСОБА_3 шляхом визнання спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошових коштів, що знаходилися в банківських установах на карткових рахунках відкритих на ім'я ОСОБА_4 у період часу з 01 липня 2013 року по 27 вересня 2013 року на загальну суму 1277201 грн.: НОМЕР_2 у ПАТ «ОТП Банк» в сумі 374072 грн.; НОМЕР_3 у ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 840452 грн.; НОМЕР_4 у ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 3598 Євро, що еквівалентно 62677 грн. та стягнення компенсації з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 638600,50 грн.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачкою та її представником не подавалась письмова заява про збільшення розміру позовних вимог (суми грошових коштів, яка стягується), тому подана представником позивачки ОСОБА_5 довідка про встановлений НБУ курс іноземних валют станом на 29 січня 2015 року до уваги не приймається.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування судового збору 7406 грн. сплачених позивачкою за подачу позову, апеляційної та касаційної скарг.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Змінити рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошові кошти, що знаходилися в банківських установах на карткових рахунках відкритих на ім'я ОСОБА_4 у період часу з 01 липня 2013 року по 27 вересня 2013 року на загальну суму 1277201 грн.: НОМЕР_2 у Публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк» в сумі 374072 грн.; НОМЕР_3 у Публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» в сумі 840452 грн.; НОМЕР_4 у Публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» в сумі 3598 Євро, що еквівалентно 62677 грн.

Стягнути компенсацію з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 638600,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 7406 грн. в рахунок компенсації сплаченого нею судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -