Провадження № 22-ц/779/151/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про стягнення невиплаченого одноразового заохочення за сумлінну працю та з нагоди 50-річчя від дня народження в розмірі одного середньомісячного заробітку за апеляційною скаргою державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

у липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1997 року працював на ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». У 2013 році йому виповнилось 50 років, однак на порушення умов колективного договору заохочення з нагоди ювілею йому не виплачено, тому просив стягнути з відповідача на його користь одноразове заохочення за сумлінну працю з нагоди 50-річчя від дня народження в розмірі одного середньомісячного заробітку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_2 невиплачене одноразове заохочення за сумлінну працю та з нагоди 50-ти річчя від дня народження в розмірі одного середньомісячного заробітку. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до умов колективного договору виплата одноразових заохочень, в тому числі тих, на які претендує позивач, здійснюється виходячи з пріоритетів і реальних фінансових можливостей підприємства. У 2013 році такі фінансові можливості у підприємства були відсутні, що підтверджується звітами про фінансові результати його діяльності. Зокрема, в 2012 році сума збитків підприємства становила 28 856,0 тис. грн, в 2013 році - 33 141,0 тис. грн. У зв'язку із цим з жовтня 2012 року по березень 2014 рік вищезазначені виплати були призупинені. Крім того, відповідно до вимог законодавства дані виплати входять в структуру оплати праці, проте не є гарантованими, мають індивідуальний характер. У проведенні таких виплат може бути відмовлено з мотивів відсутності коштів. Не враховано судом і те, що позивачем пропущено як строк звернення з відповідною заявою до комісії з трудових спорів, так і з позовом до суду. Законодавством чітко визначено строк звернення, який складає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, однак ОСОБА_2 з позовом до суду звернувся тільки 25 липня 2014 року. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомун енерго» апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 13.10.1997 року працював в ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго».

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що відповідачем не надано суду доказів, які б стверджували скрутне матеріальне становище, як виключну підставу для відмови працівникам у виконанні умов колективного договору щодо заохочувальних виплат. Також зважаючи на вимогу позивача про стягнення структурних елементів заробітної плати та відсутність обмеження стягнення такої будь-яким строком ним не пропущено строк звернення до суду за вирішенням цього спору.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 9-1 КЗпП України підприємства, установи та організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових та соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 94 КЗпП України).

Згідно вимог ст. 97 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, даних в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат лише у випадках чи за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Зі змісту статуту ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 12.09.2006 року, видно, що підприємство створене Івано-Франківською міською радою для здійснення господарської діяльності на основі повного господарського розрахунку, самофінансування та самоокупності. Власником майна підприємства є територіальна громада м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

Як передбачено в розділі 4 «Соціальні пільги та гарантії, соціальне страхування житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників» Колективного договору на 2012-2014 року, укладеного між адміністрацією та профспілковим комітетом ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», сторони домовились спільно формувати, розподіляти кошти на соціальні, культурно-масові заходи і житлове будівництво та використання їх виходячи з пріоритетів і реальних фінансових можливостей підприємства, зокрема: надання одноразового заохочення працівникам за сумлінну працю та з нагоди: 30,40,50-річчя від Дня народження у розмірі одного середньомісячного заробітку за попередній місяць, а також ветеранам підприємства за безперервну сумлінну працю: 20,25,30,35,40 років у розмірі одного середньомісячного заробітку (пункт 4). Тобто, здійснення цих виплат обумовлено наявністю певних коштів чи фінансування.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 з 1997 року перебуває у трудових відносинах з ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». 22.04.2013 року він досягнув 50-річчя, що дає йому право на отримання у зв'язку із цим одноразових заохочень.

18.04.2014 року адміністрацією ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» відмовлено у задоволенні колективного звернення працівників підприємства, в тому числі і ОСОБА_2, щодо виплати одноразового заохочення за сумлінну працю та з нагоди 50-річчя у розмірі одного середньомісячного заробітку з посиланням на складне фінансове становище підприємства. Рішенням комісії по трудових спорах від 06.05.2014 року заяву уповноваженої від колективу ОСОБА_4 з приводу виплати цих заохочень залишено без розгляду.

Комісією з аналізу фонду оплати праці протоколу (протокол № 39 від 29.10.2012 року) вирішено у зв'язку з фінансовими труднощами та нестачею коштів для виплати заробітної плати призупинити виплату винагород до ювілейних дат (30,40,50-річчя від Дня народження та ветеранам підприємства за 20,25,30,35,40 років безперервної праці на підприємстві до подолання фінансової кризи.

Вказані виплати не проводились в 2012-2014 роках, оскільки такі фінансові можливості у підприємства були відсутні, що підтверджується звітами про фінансові результати його діяльності. Зокрема, в 2012 році сума збитків підприємства становила 28 856,0 тис. грн, в 2013 році - 33 141,0 тис. грн.

Вказану обставину суд до уваги не прийняв та належної правової оцінки їй не дав.

Відповідно до п. 2.3.2. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, заохочення до ювілейних та пам'ятних дат, які здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер, не пов'язані з конкретними результатами праці і не належать до фонду оплати праці (основної та додаткової).

Враховуючи вищезазначені обставини та з огляду на те, що здійснення виплат, на які претендує позивач, обумовлено в колективному договорі наявністю певних коштів чи фінансування, а такі відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 немає.

Оскільки вказані порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу державного міського підприємства «Івано-Франківськ теплокомуненерго» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про стягнення невиплаченого одноразового заохочення за сумлінну працю та з нагоди 50-річчя від дня народження в розмірі одного середньомісячного заробітку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 121,80 грн сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А. Малєєв А.Ю.