АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А., при секретарі Юрченко А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволений: визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. від 26.25.2008 та зареєстрований у реєстрі за №1820; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.05.2008 ОСОБА_7 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо місця його поховання та Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження (наказу) від 03.01.1996, з майном, а саме піаніно (KAPS) чорного кольору (лаковане), буфет, шкаф, картина «Домик в лесу» - художник Уваров, а також щодо іншої Ѕ частини цієї квартири, яка буде належать йому у випадку спадкування ним після смерті його дружини, які заповів ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до Першої Київська державної нотаріальної контори 01.03.2013 звернулася ОСОБА_6 як дружина померлого - спадкоємець за законом, 14.03.2013 - ОСОБА_5 як спадкоємець за заповітом. Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в рівних частках на підставі свідоцтвом про право власності на житло від 03.01.1996.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №8 від 13.02.2015 ОСОБА_7 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними під час підписання заповіту 26.05.2008.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.08.2015 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просила задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник позивача просила відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є недійсність заповіту, складеного ОСОБА_7 на користь сина своїх товаришів ОСОБА_5 з тих підстав, що в момент підписання заповіту він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

На підставі ст.ст.1223,1261 ЦК України позивач вправі оспорити заповіт чоловіка.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли особа не визнана недієздатною, однак у момент вчинення правочину внаслідок психічного розладу перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент складення заповіту та відповідно до положень ст.145 ЦПК України суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу, висновок у якій є доказом у справі і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №8 від 13.02.2015 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент підписання заповіту 26 травня 2008 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. за реєстровим номером 1820, страждав на «Органічне ураження головного мозку судинного ґенезу з інтелектуально-мнестичним зниженням, що сягало ступеня недоумства» (F06.8); за своїм психічним станом ОСОБА_7 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання заповіту 26 травня 2008 року (т1ас235-242).

З урахуванням викладеного правильним є висновок суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав уважати доведеними обставини, на які посилалась позивач в обгрунтування своїх позовних вимог. Висновок експертів щодо абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення заповіту 26.05.2008 розуміти значення своїх дій та керувати ними є чітким, категоричним і таким, що не дає підстав для сумніву щодо психічного стану ОСОБА_7 в момент вчинення заповіту.

За таких обставин доводи представника відповідача щодо невизначеності у висновку експертів стану заповідача у момент вчинення заповіту об 11 годині 45 хвилин 26 травня 2008 року спростовуються висновком експертів про наявність такого психічного стану ОСОБА_7 на момент підписання заповіту 26 травня 2008 року.

Щодо аналізу представником відповідача стану заповідача в момент вчинення заповіту на підставі того, що ОСОБА_5 не був обізнаний про такий стан ОСОБА_7, а також на підставі даних медичної документації, то такий аналіз не є належними і допустимим доказом на спростування висновку трьох судових експертів.

Підставою визнання правочину недійсним відповідно до ст.225 ЦК України є медичний критерій, для підтвердження наявності якого необхідні спеціальні знання у сфері судової психіатрії. Відповідно до ст.145 ЦПК України для визначення стану фізичної особи обов'язково призначається судово-психіатрична експертиза, висновки якої підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами по справі.

Оскільки належних і допустимих доказів у передбаченому ст.ст.10,60,137 ЦПК України порядку на спростування висновку судово-психіатричних експертів №8 від 13.02.2015 суду не надано, на такі докази представник відповідача у судовому засіданні не посилалась, враховуючи, що висновок судово-психіатричних експертів №8 від 13.02.2015 не входить у суперечність з іншими доказами у справі, - доводи представника відповідача про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення спору, не заслуговують на увагу з урахуванням ст.ст.10,11 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду з посиланням на ст.1257 ЦК України щодо того, що волевиявлення спадкодавця, викладене у формі заповіту, не було вільним та не відповідало його волі, - не заслуговують на увагу з огляду на те, що позов про визнання заповіту недійсним пред'явлений ОСОБА_6 на підставі ст.225 ЦК України з посиланням на ті обставини, що за станом здоров'я спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у момент підписання заповіту (т1ас2-4).

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались в обґрунтування свої вимог і заперечень, підтверджених наявними у матеріалах справи доказами, і, виконавши усі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обгрунтоване рішення. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді Л.Г.Котула

Т.А.Слюсар