У Х В А Л А

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором підряду та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання договору підряду розірваним,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року фізична особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором підряду в сумі 24 616 грн 40 коп., пеню в розмірі 1422 грн 51 коп. та 3% річних від суми боргу у розмірі 285 грн 28 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі укладеного між ним та ОСОБА_3 договору підряду № 303/1 на озеленення території, ним було складено кошторис із визначенням обсягу та вартості робіт, підписаний обома сторонами, загальна вартість робіт та матеріалів за яким була визначена в розмірі 153 980 грн 73 коп.

Посилаючись на те, що відповідачем було порушено умови договору щодо прийняття виконаних робіт та їх оплати, за прострочення платежів нараховано пеню та 3% річних від простроченої суми.

Посилаючись на вищевикладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ФОП ОСОБА_4 про визнання укладеного між ними договору підряду від 30 березня 2014 року № 303/1 на озеленення території розірваним на підставі ч.1 ст. 651, ч. 1 ст. 653 ЦК України, посилаючись на те, що виконавцем - ФОП ОСОБА_4 у порушення договірних умов до початку виконання робіт з озеленення у визначений договором строк не було виготовлено план озеленення території, а нею не проведено оплату його узгодженої вартості та не сплачено аванс у розмірі 50 % вартості робіт та 100 % вартості матеріалів, згідно з узгодженого кошторису, тому відповідно до п.4.4 договору виконавець звільняється від зобов'язань та договір вважається розірваним. Вважає, що згідно наведених вимог договір є розірваним і зобов'язання сторін припинилися.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2014 року у задоволенні первинного позову ФОП ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано договір підряду від 30 березня 2014 року № 303/1 на озеленення території, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розірваним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким первинний позов ФОП ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4 заборгованість в сумі 17 568 грн 40 коп., пеню в розмірі 1 062 грн 75 коп. та 3% річних від суми боргу в розмірі 285 грн 28 коп., а всього 18 916 грн. 43 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2014 року залишено без змін.

У березні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ст. ст. 837, 852, 882 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права заявник посилається на надані з Єдиного державного реєстру судових рішень:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Київської області від 23 січня 2014 року в справі за позовом про розірвання договору та стягнення безпідставно отриманих коштів, якою оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року, якою залишено без змін рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 28 лютого 2013 року в справі за первісним позовом про розірвання договору підряду, стягнення матеріальної шкоди, визнання недійсними актів виконаних робіт та за зустрічним позовом про стягнення суми заборгованості за договором підряду.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» (далі - Постанова), встановлений ст. 355 ЦПК України перелік підстав для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень у цивільних справах є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Неоднакове застосування норм процесуального права не може бути підставою для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

Зі змісту наданої у приклад неоднакового застосування норм матеріального права ухвали судів суду касаційної інстанції від 18 червня 2014 року вбачається, що судове рішення скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд, тому посилання на ухвалу судів суду касаційної інстанції, якою справу передано на новий судовий розгляд, не є підставою для допуску справи для перегляду Верховним Судом України, оскільки у ній не викладені правові позиції щодо застосування норм матеріального права, а вона стосуються процесу доказування, встановлення фактичних обставин, що є застосуванням норм процесуального права.

За таких обставин підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права не вбачається, а тому справа за наданою у приклад неоднакового застосування норм матеріального права ухвалою судів суду касаційної інстанції від 18 червня 2014 року не підлягає допуску до провадження Верховного Суду України.

Згідно з п. 6 Постанови під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту ухвали суду касаційної інстанції від 17 липня 2013 року, наданої у приклад неоднакового застосування норм матеріального права, не вбачається передбаченої п. 1 ст. 355 ЦПК України підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року, оскільки у зазначеній ухвалі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і фактичні обставини справи не є тотожними у порівнянні з ухвалою суду, про перегляд якої подано заяву.

Наведені заявником доводи щодо неоднакового застосування норм матеріального права, на які посилається заявник, зводяться до його незгоди з оцінкою судом фактичних обставин справи щодо конкретного спору, а тому не можуть бути підставами згідно з вимогами п. 1 ст. 355 ЦПК України для перегляду судового рішення.

Із урахуванням вищевказаного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року Верховним Судом України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором підряду та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання договору підряду розірваним, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Л.М. Мазур

О.В. Попович