Справа № 128/672/13-ц Провадження № 22-ц/772/1235/2015Головуючий в суді першої інстанції Ганкіна І. А.
Категорія 30 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2 і його представника - адвоката Гуменюк Н.В.; відповідача ОСОБА_4 і її представника - адвоката Шишковської А.Б.; третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 5 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про визнання спільним майном подружжя будівельних матеріалів і стягнення витрат на будівництво прибудови, -

В с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, яким просив стягнути з відповідача на його користь 100 000 гр. витрат на будівництво прибудови розміром 4,5 х 11 м. до будинку по АДРЕСА_1.

У березні 2013 року позивач подав позовну заяву уточнюючу, якою просив стягнути з відповідача такі ж витрати в сумі 57 564,00 гр.

У квітні 2013 року ОСОБА_2 подав уточнюючу позовну заяву, якою просив визнати спільним майном подружжя - його і ОСОБА_6, будівельні матеріали на суму 115 128,67 гр. придбані на будівництво прибудови розміром 4,5 х 11 м. до будинку по АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_4 57 564,35 гр. витрат на будівництво цієї прибудови.

У березні 2015 року ОСОБА_2 подав позовну заяву до відповідача ОСОБА_4, за участю третьої особи на боці відповідача - ОСОБА_6, про зменшення позовних вимог, якою просив визнати спільним майном подружжя - його і ОСОБА_6, будівельні матеріали на суму 58 175,00 гр., що придбані для будівництва прибудови розміром 4,5 х 11 м. до будинку по АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_4 та стягнути з неї на його користь 29 087,50 гр. витрат на будівництво цієї прибудови, а також стягнути судові витрати: 1 551,53 гр. за виготовлення технічного паспорта, 2 960 гр. - витрати на проведення судово-будівельної експертизи, 4 000 гр. за надання правової допомоги і відповідно до доданих до позовної заяви квитанцій по оплаті судового збору.

Свої вимоги мотивував тим, що з ОСОБА_6 він перебував у шлюбі з 6 серпня 2005 року, який розірвано рішення Вінницького районного суду від 28 серпня 2012 року, що набрало законної сили 08.09.2012 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Перебуваючи у шлюбі, вони проживали у будинку відповідача ОСОБА_4 по АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Степанівської сільської ради № 70 від 24 жовтня 2010 року ОСОБА_4 надали дозвіл на будівництво прибудови до цього будинку. На придбання будівельних матеріалів на добудову і оплату праці будівельників він разом із дружиною ОСОБА_6 витрачав свої спільні кошти. Будівництво самочинної прибудови вони закінчили в 2011 році, витративши на неї в загальному суму 200 000 гр. Після розлучення він переїхав проживати до своїх батьків.

Відповідач і третя особа відмовили йому у сплаті належної йому ? частки витрачених коштів на прибудову, яка згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи складає 29 087,50 гр. (58 175,00 : 2), тому він просив визнати за ним і третьою особою ОСОБА_6 будівельні матеріали на суму 58 175 гр. спільним майном подружжя і стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь половину вартості цих витрат на будівництво прибудови в сумі 29 087,50 гр. та судові витрати.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 5 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 вартість витрат на будівництво прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1 на суму 19 361,66 гр.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_6, про визнання спільним майном подружжя будівельних матеріальних, придбаних на будівництво прибудови та стягнення решти витрат на будівництво прибудови на суму 38 783,34 гр., відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати частково на суму 3 242,04 гр., в решті стягнення судових витрат, відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю та стягнути з ОСОБА_2 на її користь всі судові витрати.

Зазначила, що рішення суду оскаржує в повному обсязі, тому, що вважає його незаконним, необґрунтованим і ухваленим з порушенням норм матеріального й процесуального права; висновки суду не відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам.

У судовому засіданні відповідач і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Позивач і його представник просять апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_6 апеляційну скаргу визнала і просить її задовольнити: рішення суду скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши поясненням сторін і їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення, виходячи із такого.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 6 серпня 2005 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_6, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище - ОСОБА_6 (а. с. 17). У них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_7 (а. с. 18).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2012 року, яке набрало законної сили 8 вересня 2012 року, шлюб між ними розірваний (а. с. 19).

Позивач з дня реєстрації шлюбу до 25.07.2012 року постійно проживав в АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Згідно довідки № 681 від 24.10.2012 року, виданої Степанівською сільською радою про те, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 згідно запису в погосподарській книзі Степанівської сільської ради; других правовстановлюючих документів в сільській раді не має (а. с. 11).

Згідно довідки № 246 виданої 24.04.2013 року Степанівською сільською радою у спірному будинку постійно проживає ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, але не зареєстрований (а. с. 62).

Рішенням виконавчого комітету Степанівської сільської ради № 70 від 24 жовтня 2010 року надано дозвіл ОСОБА_4 на будівництво прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 і попереджено її про те, що дане рішення набуде чинності після узгодження його у відділі архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства Вінницького району (а. с. 10).

Житлова прибудова до будинку побудована в 2010 році загальною площею по внутрішнім обмірам 36,8 кв. м., яка являється самочинно збудованою, що вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 358 від 30 грудня 2014 року (а. с. 159, 164-165).

Даним висновком судової будівельно-технічної експертизи визначена вартість фактично виконаних робіт при будівництві житлової прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1 (без врахування сантехнічних робіт у приміщенні кухні), яка станом на 2011 рік становила 58 175,00 гр. (а. с. 159-169, 170-189).

Також встановлено, що 23 листопада 1989 року на будинок по АДРЕСА_1 видано технічний паспорт, у якому власником будинку зазначений ОСОБА_11 (а. с. 61).

На замовлення позивача ОСОБА_2 15.01.2014 року виготовлено технічний паспорт на цей же будинок по АДРЕСА_1, у якому зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 141 станом на 31.12.2012 року власником житлового будинку є ОСОБА_11 (а. с. 123-126).

Із пояснень відповідача ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_11 був її чоловіком, який помер в 1991 році. Після його смерті у цьому будинку залишилися проживати вона і двоє їхніх дітей. Спадщина ними прийнята фактично, але не оформлена і ніким із них спадкоємців не отримано свідоцтво про право на спадщину, ніхто із них не звертався із відповідною заявою до нотаріальної контори. По сільській раді будинок автоматично перейшов на неї. Свідоцтво про право власності на даний будинок вона не оформляла.

Як вбачається із позовної заяви з уточненнями ОСОБА_2 просить визнати спільним майном подружжя будівельні матеріали на суму 58 175,00 гр., що придбані на будівництво прибудови до будинку, власником якого є ОСОБА_4 (а. с. 203).

При цьому позивач зазначає відповідачем ОСОБА_4 (а. с. 203).

В Україні подружжям являються дві особи: одна - чоловічої статі, друга - жіночої статі, шлюб між якими зареєстрований відповідно до закону.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач на момент проведення будівництва прибудови в 2010-2011 роках перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб між ними, який тривав з 6 серпня 2005 року (а. с. 17) по 28 серпня 2012 року, коли був розірваний відповідно до рішення суду (а. с. 19).

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, пред'явивши позов.

Позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст. 118 ЦПК України) у письмовій формі, яка окрім іншого має містити дані про відповідача (ст. 119 ЦПК України).

У своїй позовній заяві позивач зазначає відповідачем особу, яка на його думку порушує, не визнає або оспорює його права чи інтереси.

Позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя заявляються одним із подружжя до іншого.

По даній справі позивач ОСОБА_2 заявив таку вимоги до особи, з якою не перебував і не перебуває у зареєстрованому шлюбі, тому висновок суду першої інстанції про те, що така вимога заявлена позивачем до неналежного відповідача, є вірним, в наслідок чого такі вимоги до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У зв'язку з тим, що спірне майно, яким являється прибудова до жилого будинку, не визнано і не являється спільною сумісною власністю подружжя воно не підлягає поділу як спільне сумісне майно подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 4 жовтня 1991 року, роз'яснив, що коли будівництво велось подружжям у період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, що брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Рішенням виконавчого комітету Степанівської сільської ради № 70 від 24 жовтня 2010 року дозвіл на будівництво прибудови надано забудовнику ОСОБА_4, яку цим рішенням попереджено про його узгодження у відділі архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства Вінницького району (а. с. 10).

Довідка Степанівської сільської ради видана 24.10.2012 року за №681 свідчить про те, що ОСОБА_4 являється власником спірного будинку на підставі запису в по-господарський книзі сільської ради, а інших правовстановлюючих документів у сільській раді немає (а. с. 11).

Із виготовленого станом на 15.01.2015 року на замовлення позивача технічного паспорта на спірний будинок вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 141 станом на 31.12.2012 року власником житлового будинку являється ОСОБА_11 (а. с. 123) і дана прибудова, позначена літерою «А-1» збудована самочинно (а. с. 127).

Згідно із ч. 1 і 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власної на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_4 являється власником земельної ділянки, на якій розміщена зведена самочинна прибудова, а також встановлено судом, що право власності на самочинну прибудову не визнано за будь-ким, у тому числі за відповідачем ОСОБА_4, яка не набула статусу власника прибудови до жилого будинку.

За таких обставин заявлені вимоги до відповідача ОСОБА_4 не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають до задоволення.

При цьому також враховується те, що позивач заявив вимогу про стягнення витрат із власника жилого будинку ОСОБА_4, не підтвердивши такі свої доводи доказами (правовстановлюючими документами), що дійсно саме вона являється власником цього будинку, у той час коли технічна документація на будинок (інвентарна справа і технічні паспорти виготовлені 23.11.1989 року (а. с. 61) і 15.01.2015 року (а. с. 123) свідчать про іншого власника цього жилого будинку - ОСОБА_11.

Таким чином, позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, заявлених до ОСОБА_4, та відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України не підтвердив цих своїх доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-66 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 не має, а отже, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення в цій частині позовних вимог підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільним майном подружжя будівельних матеріалів і стягнення витрат на будівництво прибудови до задоволення не підлягають, тому з відповідача не можуть бути стягнені понесені позивачем судові витрати.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 1 та ч. 2 і ч. 3 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст. 331, 368, 376 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 57-66, 88, 118, 119, 212, 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 5 березня 2015 року в частині задоволення позову частково про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 вартості витрат на будівництво прибудови до житлового будинку в сумі 19 361,66 гр. і судових витрат в сумі 3 242,04 гр., скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення вартості витрат на будівництво прибудови до житлового будинку і судових витрат, відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.В. Сопрун

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська