Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 13 жовтня 2008 року між сторонами було укладено договір № АN21-000005-CRED, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 5 000 доларів США строком до 13 жовтня 2010 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 08 січня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 42 754 доларів 69 центів США, що еквівалентно 341 609 грн 95 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_3

У березні 2014 році ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій зазначив, що укладений між ним та банком кредитний договір не містить всі суттєві умови передбачені законом, зокрема, відсутній графік погашення кредиту, що позбавило його можливості своєчасно виконувати зобов'язання за договором. На момент підписання кредитного договору йому не було надано всю необхідну інформацію, отже сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних його умов. Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив визнати кредитний договір від 13 жовтня 2008 року № АN21-000005-CRED недійсним з моменту його підписання та зобов'язати сторони повернути одна одній в натурі все, що вони одержали на виконання недійсного правочину.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2014 року в позовах ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2014 року скасовано в частині відмови в позові ПАТ «Акцент-Банк». Ухвалено в цій частині нове рішення яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 жовтня 2008 року № АN21-000005-CRED, яка станом на 08 січня 2014 року становить 175 076 грн 96 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 33 111 грн 44 коп., заборгованість за процентами - 75 075 грн 16 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 50 394 грн 51 коп. та штрафи - 16 505 грн 26 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору від 13 жовтня 2008 року № АN21-000005-CRED та зобов'язання вчинення дій в апеляційному порядку не оскаржувалося та не було предметом перевірки, а тому в цій частині судом касаційної інстанції не переглядається.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 13 жовтня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір № АN21-000005-CRED, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 доларів США зі сплатою 25,5 % річних за користування кредитними коштами, строком до 13 жовтня 2010 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань станом на 08 січня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 42 754 доларів 69 центів США, що еквівалентно 341 609 грн 95 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 144 доларів 11 центів США, що еквівалентно 33 111 грн 44 коп.; заборгованості за процентами - 9 396 доларів 14 центів США, що еквівалентно 75 075 грн 16 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 27 148 доларів 70 центів США, що еквівалентно 216 918 грн 09 коп.; штрафу (фіксована частина) - 31 долар 29 центів США, що еквівалентно 250 грн; та штрафу (процентна складова) - 2 034 доларів 45 центів США, що еквівалентно 16 255 грн 26 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ПАТ «Акцент Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. З цих же підстав суд дійшов висновку про відмову в зустрічному позові.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ПАТ «Акцент Банк» та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд зазначив, що умовами кредитного договору сторони домовилися про збільшення строку позовної давності до п'яти років. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що розмір пені підлягає зменшенню з урахуванням спеціальної позовної давності.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно зі ст. 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у п. 5.7 спірного кредитного договору сторони визначили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за використання кредитних коштів, винагороди, неустойки (пені) та штрафів - п'ять років.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, установивши, що строк виконання кредитного договору настав 14 жовтня 2010 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що, звернувшись до суду в січні 2014 року, позивач не пропустив 5-річний строк позовної давності, визначений умовами договору.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про стягнення пені за період з 08 січня 2013 року по 08 січня 2014 року, виходячи з положень ч. 2 ст. 258 ЦК України, відповідно до яких нарахуванні пені не може перевищувати одного року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ПАТ «Акцент Банк».

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик