АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/2939/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/45/К/15 інстанції - Бардін О.С.
Категорія 53 (1) Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Остапенко В.О.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

представників відповідача Державного підприємства "Придніпровська залізниця" - Білея Юрія Олексійовича, Савченко Олени Валентинівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", Відокремленого структурного підрозділу Криворізької дирекції залізничних перевезень Державного підприємства "Придніпровська залізниця" про поновлення строку для звернення до суду, скасування наказу про переведення на іншу роботу на час відсутності основного працівника, скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (далі - ДП "Придніпровська залізниця", Відокремленого структурного підрозділу Криворізької дирекції залізничних перевезень Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (далі - ВСП КДЗП ДП "Придніпровська залізниця") про поновлення строку для звернення до суду, скасування наказу про переведення на іншу роботу на час відсутності основного працівника, скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 22 липня 1978 року вона працювала на різних посадах в ДП "Придніпровська залізниця". 03 січня 2013 року відповідно до наказу № 110К 70/ОС вона прийнята в порядку переведення інженером Криворізького відділу статистики. 30 квітня 2013 року відповідач повідомив про скорочення її посади внаслідок скорочення чисельності штатів на підприємстві та наполегливо запропонував перевід інженером Криворізького відділу статистики на час відсутності основного працівника ОСОБА_6 пообіцявши, що до закінчення строкового договору їй підшукають іншу посаду.

07 червня 2013 року її було переведено інженером Криворізького відділу статистики на час відсутності основного працівника та з нею був укладений строковий договір до 30.10.2013 року.

31 жовтня 2013 року її звільнили з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки вона в цей період перебувала на лікарняному. Крім того, при звільненні їй не виплатили вихідну допомогу внаслідок скорочення чисельності штату та вихідну допомогу в розмірі 3-х окладів, передбачених колективним договором. Тому, змінивши під час розгляду справи позовні вимоги, просила суд поновити їй процесуальний строк звернення до суду з даним позовом, який нею пропущено з поважних причин, визнати незаконним та скасувати наказ № НОК 465/ос від 07.06.2013 року про перевід її з посади інженера Криворізького відділу статистики на посаду інженера статистики на час відсутності ОСОБА_6; визнати незаконним та скасувати наказ № НОК 981/ос від 29.10.2013 року про звільнення її з посади інженера Криворізького відділу статистики, поновити її на роботі на посаді інженера статистики у відділі статистики Відокремленого структурного підрозділу Криворізької дирекції залізничних перевезень з 31.10.2013 року, яку вона займала до переведення на іншу посаду по строковому трудовому договору; стягнути з відповідачів солідарно на її користь матеріальну шкоду в розмірі 45000,00 грн., яка складається з заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 31.10.2013 року по травень 2014 року в сумі 31500 грн. і вихідної допомоги в розмірі 3-х окладів в сумі 13500,00 грн., а також по 30000 грн. з кожного відповідача на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2014 року, з урахуванням додаткового рішення від 22 грудня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд неправомірно відмовив їй у задоволенні позовних вимог, не врахував, що її переведення та звільнення відбулися незаконно, а також залишив поза увагою, що звільнення відбулося під час її перебування на лікарняному, тобто з порушенням норм чинного законодавства.

В своїх запереченнях ДП "Придніпровська залізниця" просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 січня 2007 року ОСОБА_2 відповідно до наказу № Н0К 70/ОС від 03.01.2007 р. прийнята інженером Криворізького відділу статистики служби статистики в порядку переведення.

Відповідно до наказу № 65/Н від 05 лютого 2013 року "Про зміни в організації виробництва та праці працівників управління ДП "Придніпровська залізниця" скорочено та виключено з 03.07.2013 р. зі штатного розпису посаду "інженер" з Криворізького відділу статистики 1 штатну одиницю. З вказаним наказом ОСОБА_2 ознайомлена 29 квітня 2013 року, про що свідчить її підпис (а.с. 103-104 - копія наказу). Крім неї з вказаним наказом ознайомлені ще 5 осіб.

30 квітня 2013 року ОСОБА_2 було повідомлено про скорочення посади і звільнення її на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано перелік вакантних посад по ДП "Придніпровська залізниця".

10 червня 2013 року ОСОБА_2 на підставі її заяви було переведено інженером Криворізького відділу статистики служби статистики на час відсутності основного працівника ОСОБА_6 відповідно до наказу № НОК-465/ОС від 07.06.2013 р.

З 21 жовтня 2013 року по 04 листопада 2013 р. включно ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в державному закладі "Відділкова лікарня станції Кривий Ріг-Головний".

Листом від 29.10.2013 р. позивача було повідомлено про закінчення строкового договору та про необхідність прибуття до відділу кадрів служби кадрової та соціальної політики управління залізниці для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

31 жовтня 2013 року на підставі наказу № НОК-981/ОС від 29.10.2013 р. ОСОБА_2 звільнено з займаної посади по закінченню строку трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до акту від 05.11.2013 року, ОСОБА_2 було оголошено наказ від 29.10.2013 р. № НОК-981/ОС і надані лист-повідомлення від 29.10.2013 № НОК-18/716 про закінчення строкового договору та повідомлення про розрахунок заробітної плати, однак ОСОБА_2 від особистого підпису на наказі відмовилася, про що засвідчено підписами ревізора Криворізького відділу статистики служби статистики ОСОБА_7, економіста 2 категорії Криворізького відділу статистики служби статистики ОСОБА_8 та заступника начальника служби - начальника Криворізького відділу статистики служби статистики ОСОБА_9

Відповідно до акту від 15.11.2013 року ОСОБА_2 від отримання своєї трудової книжки, підпису в книжці обліку трудових книжок та в особовій картці працівника П-2 відмовилася.

11 листопада 2013 року позивача телеграмою повідомлено про необхідність прибуття до управління Придніпровської залізниці для отримання трудової книжки.

28 січня 2014 р. та 18 березня 2014 року ОСОБА_2 повторно запропоновано з'явитися до відділу кадрів служби кадрової та соціальної політики управління залізниці для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності порушень чинного законодавства при звільненні позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За вимогами ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

При укладенні трудового договору сторони погоджують термін їх співпраці шляхом його зазначення у трудовому договорі, за умови його укладення у письмовій формі та у заяві про прийняття на роботу.

Тривалість трудових відносин є однією з суттєвих умов трудового договору.

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підстави припинення трудового договору перелічені в ст. 36 КЗпП України.

Однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 ст. 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Закінчення строку трудового договору тягне його припинення. В останній день роботи або до цього повинен бути виданий наказ про звільнення. В останній день роботи повинен бути зроблений запис у трудову книжку, а трудова книжка - видана працівникові. У разі відсутності працівника на роботі в цей день (хвороба, відсутність без поважної причини), видається наказ, робиться запис про звільнення в трудовій книжці, а працівник телеграмою чи рекомендованим листом повідомляється про звільнення і необхідність одержання трудової книжки.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив при написанні заяви про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого договору після закінчення строку, на який він був укладений.

Звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності у зв'язку з закінченням строку трудового договору не позбавляє його права на одержання допомоги по соціальному страхуванню протягом встановлених строків чи до видужання, оскільки право на допомогу по соціальному страхуванню працівник отримує в разі втрати працездатності в період роботи (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням") і це право не ставиться в залежність від припинення трудового договору після настання страхового випадку (факту втрати працівником працездатності).

З огляду на вищезазначене доводи позивача щодо незаконності її звільнення під час перебування на лікарняному є необгрунтованими.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для скорочення посади "інженер" з Криворізького відділу статистики на якій працювала позивач, оскільки частиною 3 ст. 64 Господарського Кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис.

Як убачається з матеріалів справи, згідно наказу ДП "Придніпровська залізниця" від 05.02.2013 № 65/Н "Про зміни в організації виробництва та праці працівників управління ДП "Придніпровська залізниця" з метою удосконалення структури управління та організації праці, оптимального використання трудових ресурсів, враховуючи зміну обсягу виконуваних робіт, автоматизацію робочих місць та у зв'язку з приведенням чисельності штату працівників до обсягів виконуваних робіт вирішено скоротити та виключити з 03.07.2013 року зі штатного розпису посади, в тому числі "інженера" з Криворізького відділу статистики - 1 штатну одиницю.

Із вищезазначеним наказом ознайомлені 6 осіб, в тому числі й позивач по справі - ОСОБА_2 (а.с. 45 зв).

Про звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності або штату на підприємстві, в установі, організації працівники попереджаються не пізніше ніж за два місяці.

Водночас із попередженням про звільнення працівнику має бути запропонована робота на тому самому підприємстві за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності такої роботи - інша (ст. 49-2 КЗпП).

На виконання вказаних законодавчих норм відповідачем по справі було видано ОСОБА_2 попередження про скорочення її посади та подальше її звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України не раніше ніж через два місяці після ознайомлення із вказаним повідомленням та надано список вакантних посад на 26.04.2013 по ДП "Придніпровська залізниця".

Вказане повідомлення позивачем отримано 30.04.2013 року, про що свідчить її особистий підпис.

Одночасно ОСОБА_2 виявила бажання про переведення її на іншу посаду на час відсутності іншого працівника на умовах строкового трудового договору, про що й свідчить її особиста заява про переведення на посаду інженера Криворізького відділу статистики служби статистики від 06.06.2013 року, у якій позивач самостійно зазначила кінцеву дату закінчення трудових відносин "до 31.10.2013 включно", яка в подальшому відображена у наказі "про переведення на іншу роботу" від 07.06.2013 № НОК-465/ос, із яким позивач також ознайомлена.

Таким чином, ОСОБА_2 згідно наказу "про переведення на іншу роботу" від 07.06.2013 року НОК-465/ос було звільнено з попередньої посади не з підстави скорочення посади "інженер" Криворізького відділу статистики, про скорочення якої її було попереджено, а з підстави переведення на іншу роботи за її власним волевиявлення.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для виплати ОСОБА_2 вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, передбаченої ст. 44 КЗпП України.

Згідно п. 3.1.18 Колективного договору ДП "Придніпровська залізниця" при звільненні працівників вперше з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, в тому числі на пільгових умовах за списками № 1,2, за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" та учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також матерів дітей-інвалідів до 18 років, матерів інвалідів з дитинства І та ІІ груп, багатодітних матерів та учасників бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи у галузі: до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років - 2 середньомісячних заробітка та більше 10 років - 3 середньомісячних заробітки.

Дія цього пункту розповсюджується також на працівників, які звільнені з підприємства у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням, скороченням чисельності або штату працівників за півтора року до досягнення пенсійного віку, при цьому виплату матеріальної допомоги працівникам, які звільнені за статтею 40 пункт 1 КЗпП України, провадити з урахуванням вихідної допомоги.

Оскільки при звільненні у зв'язку із закінченням строкового трудового договору виплата одноразової допомоги не передбачена, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог і доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.

Інші доводи позивача колегія суддів до уваги не сприймає, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці і відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України юридичного значення для вирішення справи не мають.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: