Провадження № 4-с/752/22/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 року м.Київ

Голосіївський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Сальникової Н.М.,

секретаря Олійник А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Чижик А.П.,

встановив?

заявник звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Чижик А.П.з приводу винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження №33524005 від 18.07.2012 року, які є незаконними. Обґрунтовуючи скаргу, заявник вказує, що оскаржувану постанову отримала 07.11.2014 року, на підтвердження чого надала конверт зі штампом поштового відділення, підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження стало відсутність ідентифікаційного коду боржника. З викладених у скарзі підстав, просила відкрити виконавче провадження, винести юридичне заключення про бездіяльність державного виконавця ЧижикаА.П., та стягнути з останнього матеріальну та моральну шкоду (а.с.1-2).

В подальшому заявником було уточнено вимоги скарги шляхом подання письмової заяви, за якою остання просила визнати дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Чижик А.П. протиправними, скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження №33524005 від 18.07.2012 року (а.с.13).

Суб'єкт, дії якого оскаржуються не прибув в судове засідання, повідомлявся належним чином про дату і місце судового розгляду завчасно (а.с.19,23). Жодних клопотань про відкладення розгляду скарги не направляв та щодо поважності причин не прибуття суд не повідомляв.

Ст. 385 ЦПК України визначено строки для звернення із скаргою.

Згідно системного аналізу вказаної норми та керівних роз'яснень судів касаційної інстанції, законодавцем встановлено два строки для звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС, зокрема скаргу може бути подано до судуу 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Постанова державного виконавця, що може бути оскаржена до суду, надсилається сторонам виконавчого провадження, тому початок строку на оскарження в кожному разі повинен визначатися з моменту одержання постанови заінтересованою особою, оскільки цей момент може бути встановленим за відміткою засобів зв'язку, за розпискою або іншими способами.

Враховуючи, що заявником оскаржувану постанову було отримано 07.11.2014 року, а скаргу подано до суду 17.11.2014 року, відсутні правові підстави для вирішення судом питання про поновлення строку звернення до суду, оскільки він не є пропущеним, що у свою чергу підтверджується матеріалами цивільної справи та відсутністю жодних доказів щодо своєчасного направлення стягувачуоскаржуваної постанови.

Суд заслухав заявника, вивчивши та дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 13 Закону України "Про державну виконавчу службу" гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавцівдо вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України й частини першої статті 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Аналогічна правова позиція й визначена у постанові ВСУ від 21.05.2014 року з приводу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Враховуючи викладене, за умови неможливості стягувача отримати конфіденційні дані відносно особи боржника, визначення такої можливості законом в державного виконавця, а тому відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є безумовною підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, вимоги щодо стягнення з державного виконавця матеріальної і моральної шкодине підлягають задоволенню, оскільки їх вирішення не передбачено положеннями ст.383-386 ЦПК України і може бути предметом розгляду у позовному провадженні.

На підставі наведеного, керуючисьЗаконом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 11, 15, 58, 60, 208-210, 293-296, 386-388 ЦПК України,-

ухвалив:

скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Чижик А.П. задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Чижик А.П.щодовинесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження №33524005 від 18.07.2012 року.

Зобов'язати головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Чижик А.П. відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1161, виданого Голосіївським районним судом м.Києва.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Н.М. Сальникова