АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9446/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/1199/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Фащевська Н. Є.,

при секретарі - Панькевич Т.І. Цінькевич В.М.

з участю сторін - представника апелянта ОСОБА_1 -

адвоката ОСОБА_2, представника

апелянта Тернопільського обласного

відділення Фонду соціального страхування

з тимчасової втрати працездатності Хоми

І.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2015 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в користь ОСОБА_1 27071,10 грн. за час вимушеного прогулу з 19.12.2014 року по 25.05.2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення в частині суми, що підлягає до стягнення, вважаючи його незаконним та стягнути із Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в його користь 34422,15 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом невірно взято для обрахунку середньомісячного заробітку виплати, нараховані йому за листопад 2014 року, оскільки жодного дня у листопаді він не працював. Вважає, що середньомісячний заробіток повинен був бути обрахований, виходячи з виплат, проведених йому у вересні та жовтні 2014 року.

Рішення суду в частині відмови у зверненні до негайного виконання стягнення середнього заробітку в межах суми за один місяць, що складає 5791,66 грн. стороною позивача не оскаржувалось.

В апеляційній скарзі Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності просить скасувати рішення, вважаючи його постановленим з порушенням норм матеріального права та відмовити у задоволенні позовних вимог в цілому.

Доводи скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 пропустив передбачений ст.233 КЗпП України трьохмісячний термін для звернення до суду з даним позовом, оскільки з заявою про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу він звернувся до директора виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності лише 27.05.2015 року, в той час як строк для звернення до суду обчислюється з часу його звільнення з роботи, тобто з 19.12.2015 року.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу свого довірителя підтримав, апеляційну скаргу Фонду не визнав; просив рішення суду в частині суми, що підлягає стягненню в його користь з відповідача змінити, стягнувши 34422 грн. 15 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду підтримала, апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнала; просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, апеляційна скарга Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що наказом № 1-к від 08.01.2014 року ОСОБА_1 призначено виконуючим обов'язки директора Виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за строковим трудовим договором на період відпустки директора Тернопільського обласного відділення Фонду з 08.01. по 21.01.2014 року з посадовим окладом згідно штатною розпису.

Наказом № 27-к від 22.01.2014 р. ОСОБА_1 переведено на вакантну посаду заступника директора Виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з посадовим окладом 3802 грн. на місяць.

Наказом № 459-к від 30.09.2014 р. скасовано вищевказані накази Виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 08.01.2014 р. № 1-к , 22.01.2014 року № 27-к та 18.12.2014 р. ОСОБА_1 ознайомлено із вказаним наказом, що стверджується його власноручним підписом.

Наказом № 17-к Виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 18.12.2014 р. вирішено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за використані дні щорічної відпустки за відпрацьований період з 08.01.2014 р. по 18.12.2014 р. ( 10 днів - основної та 5 днів -додаткової відпустки) - 15 днів та провести зі ОСОБА_1 повний розрахунок.

19.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до директора Виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності із заявою про не допуск його до робочого місця із вимогою про складення акту який би засвідчував цей факт.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.03.2015року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21.05.2015 року, ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді заступника директора Виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 18.12.2014 року (а.с.3-4, 17-21).

Наказом виконавчої дирекції Фонду № 256-к від 26.06.2015 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника директора виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення, а наказом № 258-к від 26.05.2015 року - звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України з виплатою грошової компенсації за десять днів невикористаної відпустки (а.с.15-16). Виплати заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 здійснено не було.

У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно вимог ч.1 ст.117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши, що відповідачем після поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду не був здійснений розрахунок за час вимушеного прогулу у період з 19.12.2014 року до 26.05.2015 року, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1

Відповідають вимогам матеріального права з посиланням на як рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 9-рп13 щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, ст.ст.1, 12 ЗУ Про оплату праці, яке є обовязковим для виконання на території України, так і на практику Європейського Суду з прав людини (рішення від 07.05.2002 року у справі Бурдов проти Росії, рішення від 28.07.1999 року у справі ОСОБА_4 проти Італії), й висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині незастосування до спірних правовідносин тримісячного строку позовної давності, встановленого ст.233 ч.1 КЗпП України та Рішення Конституційного Суду від 22.02.2012 року № 4-рп/2012, ухваленого раніше (за півтора року до Рішення цього ж Суду від 15.10.2013 року № 8-рп/2013) колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з тим, з висновками суду в частині розміру середньомісячного заробітку, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, колегія суддів погодитись не може, оскільки такий не в повній мірі узгоджується з нормами матеріального права.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.32 своєї постанови від 06.11.1992 року № 9 з наступними змінами і доповненнями Про практику розгляду судами трудових спорів, у випадках стягнення па користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року № 348).

З врахуванням абз.3 п.2 розділу ІІ Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Разом з тим, абз.4 п.2 цього ж розділу Порядку передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Таким чином, аналізуючи наведені норми, можна прийти до висновку, що виплати, які беруться для розрахунку середньомісячного заробітку повязуються саме з обставиною - працювала особа чи ні.

Судом встановлено, що з 03.10.2014 року по 17.12.2014 року ОСОБА_1 не працював у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (38-39). Роботодавцем ОСОБА_1 оплачено за один робочий день - 18.12.2014 року.

Беручи для розрахунку листопад 2014 року, в якому позивачу хоча й було виплачено щомісячну премію в сумі 46 грн. за результатами роботи за жовтень, однак у якому він жодного дня не пропрацював у звязку з перебуванням на лікарняному до дня його звільнення, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, невірно застосував відповідні положення вищезгаданого Порядку.

Згідно п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Таким чином, в даному випадку середньоденна заробітна плата становитиме: (6429,60 + 1438,48) : (22+2) = 327 грн. 83 коп., де: 6429,60 грн. заробітна плата позивача за вересень 2014 року, розмір якої стороною відповідача не оспорюється (а.с.8); 1438,48 грн. - заробітна плата позивача за жовтень 2014 року, розмір якої стороною відповідача не оспорюється (а.с.36); 22- фактично відпрацьовані позивачем робочі дні у вересні 2014 року; 2 фактично відпрацьовані позивачем роботі дні у жовтні 2014 року.

У свою чергу відповідно до того ж п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Отже, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у період з 19.12.2014 року до 26.05.2015 року складає: 327,83 х 105 = 34422 грн. 15 коп.,

де: 327,83 грн. - середньоденна заробітна плата (обрахована вище); 105 загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 19.12.2014 року по 25.05.2015 року.

Довідки-розрахунки середньоденного заробітку та суми, яка підлягає оплаті ОСОБА_1, складені відповідачем (а.с.36-37), колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що складені не у відповідності до вимог Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Згідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

У відповідності до ч.1 ст.309 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невірне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, але неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення в частині розміру середньомісячного заробітку, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача і ухвалити і цій частині нове рішення, яким стягнути з Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в користь ОСОБА_1 34422 грн. 15 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задовольнивши апеляційну скаргу позивача в повному обсязі. В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.4; 313; 314 ч.2, 316 ч.1; 317 ч.1; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.116, 117 ч.1 КзпП України, п.2 розд. ІІ, п.п.5, 8 розд. ІV постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року № 348) Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2015 року змінити. Стягнути з Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в користь ОСОБА_1 34422 (тридцять чотири тисячі чотириста двадцять дві) грн. 15 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :