Справа №487/8933/13-ц 27.01.2015 27.01.2015 27.01.2015
Провадження №22ц/784/235/15 Головуюча в першій інстанції Павлова Ж.П.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Яценко Л.В.,

за участю представника позивача Носової О.Г.,

відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2014 року по справі за позовом

публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції

(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)

до

ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА :

02 жовтня 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 69 309 грн. 63 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 02 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/08-112/78506 з програмою кредитування «Авто в кредит з власним внеском», відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 8 628 доларів США зі сплатою 13,5% річних, строком до 02 червня 2015 року. Того ж числа, між тими ж сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 014/08-112/78506/З. Відповідно до вказаного договору, відповідач передав Банку в заставу належний йому на праві власності автомобіль марки CHERY, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. 06 березня 2009 року між тими ж сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору, в якій сторони домовилися про тимчасове зменшення, в період з 02 квітня 2009 року по 02 березня 2010 року, розміру щомісячних платежів до 110 доларів США. У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 строків сплати за користування кредитом та відсотків по ньому, виникла заборгованість станом на 27 серпня 2013 року, в розмірі 8 671 доларів США 29 центів, що еквівалентно 69 309 грн. 63 коп., а саме:

- борг за кредитом - 4 074 доларів США 67 центів, що еквівалентно 32 568 грн. 84 коп.;

- заборгованість за відсотками - 1 224 доларів США 89 центів, що еквівалентно 9 790 грн. 55 коп.;

- пеня - 3 371 доларів США 73 центи, що еквівалентно 26 950 грн. 24 коп.

На досудову вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором відповідач не відреагував.

Посилаючись на вказане, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2014 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 69 309 грн. 63 коп. Також вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та без повного врахування обставин, що мають значення по справі, у зв'язку з чим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір з програмою кредитування «Авто в кредит з власним внеском», відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 8 628 доларів США зі сплатою 13,05% річних, строком до 02 червня 2015 року (а.с. 9).

Додатковою угодою від 06 березня 2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника, внесені зміни до кредитного договору щодо тимчасового, на період з 02 квітня 2009 року до 02 березня 20010 року, зменшення розміру щомісячного платежу за кредитним договором до 110 доларів США (а.с. 15).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зокрема, відповідно до кредитного договору клієнт щомісячно надає Банку грошові кошти для погашення заборгованості за цим договором, включаючи проценти за користування кредитом та, у разі порушення термінів погашення процентів за платежі, сплачує пеню, а договір діє до повного виконання зобов'язань сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 27 серпня 2013 року загальна заборгованість ОСОБА_4 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» складає 8 671 доларів США 29 центів.

Згідно офіційним даним Національного Банку України курс долара США до гривни станом на 27 серпня 2013 року та 01 жовтня 2013 року складав 799,3000 гривень, а тому позивачем правильно зазначено, що 8 671 доларів США 29 центів еквівалентно 69 309 грн. 63 коп.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами та боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

ОСОБА_4 не заперечував, що кредитний договір та інші документи за цим договором підписані саме ним.

Тобто, між сторонами договорів було досягнуто згоди з усіх умов кредитного договору, які були укладені у формі встановленій законом (письмовій) та волевиявлення сторін по справі було вільним.

Таким чином, правомірні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилання позивача в позовній заяві на отримання відповідачем кредитну під 13,5% річних є опискою, проти чого не заперечував в суді апеляційної інстанції представник позивача, так як умовами кредитного договору встановлено 13,05% річних та саме з зазначених процентів нараховувалась заборгованість за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що загальний розмір заборгованості на кредитним договором складає 5 299 доларів США 56 центів (тіло кредиту + проценти), а пеня нарахована в розмірі 3 371 доларів США 73 цента.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Тому, Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Виходячи з зазначеного та, що розмір збитків для позивача складається з 3 371 доларів США 73 центів, колегія суддів вважає, що розмір пені необхідно зменшити до 2 371 доларів США, що буде відповідати принципам справедливості, добросовісності і розумності.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні щодо розміру пені та як наслідок, щодо загального розміру заборгованості за кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не застосував строк позовної давності щодо пені не заслуговують на увагу.

Так, як вбачається з матеріалів справи та технічного запису судового засідання, відповідачем клопотання щодо застосування строків позовної давності не заявлялось.

Крім того, розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджується, що відповідачем періодично проводилось погашення заборгованості за кредитним договором та останній платіж проведений ним 29 квітня 2013 року в розмірі 175 доларів США (а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Вищезазначені дії відповідача, щодо періодичної сплати заборгованості за кредитним договором, свідчать про визнання ним боргу та переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позов задоволено частково, на суму 61 310 грн. 79 коп., з відповідача підлягає стягненню 613 грн. 11 коп. судового збору (61310,79 х 1%) на користь позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 7 670 доларів США 56 центів що еквівалентно 61 310 грн. 79 коп. (шістдесят одна тисяча триста десять грн.), які складаються з 4 074 доларів США 67 центів, що еквівалентно 32 568 грн. 84 коп. заборгованості за тілом кредиту; 1 224 доларів США 89 центів, що еквівалентно 9 790 грн. 55 коп. заборгованості за відсотками та 2 371 доларів США, що еквівалентно 18 951 грн. 40 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 613 грн. 11 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді