Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.01.2015 м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої-судді Кожух О.А.

суддів-Кондора Р.Ю., Леска В.В.

при секретарі -Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі у березні 2012 року звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2011 року з вини відповідача, якій належить квартира АДРЕСА_1, була затоплена водою належна їм на праві приватної власності квартира №5 у зазначеному будинку. Наслідком затоплення стало пошкодження стелі та стін у кухні, ванній кімнаті та санвузлі загальною площею близько 23 кв.м. Згідно Звіту про оцінку збитків матеріальні збитки (шкода), нанесені позивачам, становлять 5922,00 грн. На неодноразові звернення позивачів відповідач не бажала відшкодовувати завдану шкоду. Позивачі просили стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 5922,00 грн., 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

У справі ухвалювались заочні рішення, які в подальшому за заявою відповідача скасовувались судом (а.с.85-86, 89-91, 126-127, 130-132).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01.10.2014 року за клопотанням представника позивачів до участі в справі в якості співвідповідачів було залучено ОСОБА_8та ОСОБА_7, які є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачів завдану матеріальну шкоду в розмірі 5922 грн. та 5000 грн. завданої моральної шкоди, витрати на послуги Закарпатської торгово-промислової палати за виготовлення Звіту про оцінку в сумі 360,00 грн., 1500 грн. витрат за надання правової допомоги, а також 214,00 грн. сплаченого судового збору. В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно досліджено обставини справи та не дано їм належну правову оцінку. Апелянт вказує, що вона не являлась власником квартири АДРЕСА_1, а з 1973 року зареєстрована та проживає за іншою адресою, а отже, суд дійшов хибного висновку, що залиття квартири позивачів сталось з її вини.

В надісланих на адресу апеляційного суду запереченнях на апеляційну скаргу представник позивачів просив скаргу залишити без задоволення.

Позивачі в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (т. 2 а.с.13-15). У клопотанні, поданому до апеляційного суду, представник позивачів просив судове засідання відкласти у зв'язку з його хворобою. Проте неявка представника не є поважною причиною неявки самих позивачів. Зважаючи на те, що позиція представника позивачів апеляційному суду відома, оскільки викладена у його запереченнях на апеляційну скаргу, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності позивачів та їх представника.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Судом установлено, що факт залиття квартири квартира АДРЕСА_1 мав місце 30 листопада 2011 року. Квартира належить позивачам на праві приватної спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло (а.с.6). Згідно з комісійним актом про залиття від 30.11.2011, складеним працівниками ЖРЕР-1, причиною залиття став залишений відкритим кран у ванній кімнаті. Було пошкоджено стелю та стіни кухні, ванної кімнати, та санвузла площею близько 23 кв.м. (а.с.5). Згідно Звіту про оцінку збитків та витрат на відновлення ушкоджень житлової квартири внаслідок затоплення, наданого Закарпатською торгово-промисловою палатою, розмір завданих збитків внаслідок затоплення квартири становить 5922,00 грн. (а. с. 48-77).

Також встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1993 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 541372 від 14.05.2003, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7. Вказане також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.04.2014 № 19927089 (а. с. 174-176).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.07.2013 по цивільній справі № 2-7509/11, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2014, встановлено, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, після її смерті була заведена спадкова справа за заявою ОСОБА_10 Також судом при розгляді даної справи № 2-7509/11 було встановлено, та сторонами не оспорювалося, що ОСОБА_3 успадкувала частку в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 за померлим чоловіком ОСОБА_10, однак свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видано. З вказаного рішення також вбачається, що ОСОБА_3 визнавався той факт, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з 2000 року не проживають в Україні і за весь час вона самостійно володіла квартирою АДРЕСА_1, 1/3 частку якої успадкувала за померлим чоловіком. Зазначеним рішенням право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 припинено (а.с. 226-227, 229-230). Також у своїх заявах про перегляд заочних рішень, що ухвалювались у даній справі, ОСОБА_3 вказувала, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності саме їй, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, а також не заперечувала факту залиття квартири (а.с.89-91, 130-132).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення матеріальних збитків, що були завдані позивачам, саме з ОСОБА_3 - з тієї співвласниці квартири АДРЕСА_1, у користуванні якої була квартира в силу того, що інші співвласники з 2000 року не проживають в Україні, що ствердила ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду при розгляді даної справи. Належних та допустимих доказів того, що затоплення квартири позивачів було допущено іншими особами - які проживали у квартирі, зокрема, згідно договору оренди - відповідачем надано не було.

Суд стягнув з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди збитки, визначені у Звіті про оцінку збитків та витрат на відновлення ушкоджень житлової квартири внаслідок затоплення, наданому Закарпатською торгово-промисловою палатою - 5922,00 грн.

Експертом проводились огляд затоплених приміщень з фіксацією на фотоплівку, заміри пошкоджень. Було встановлено, що оздоблювальні матеріали стін та стелі у коридорі та ванній кімнаті, які знаходились у безпосередній близькості до джерела затоплення, сильно замокли. У перелік робіт для ремонту приміщень експертом було включено, крім інших робіт, перетирання штукатурки внутрішніх приміщень. До заяви про перегляд заочного рішення у справі відповідач додавала зведений кошторисний розрахунок вартості поточного ремонту квартири позивачів, де у перелік робіт не було включено перетирання штукатурки та відповідні витратні матеріали, а вартість ремонту визначена 2991 грн. (а.с.96-101).

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

Протягом всього часу розгляду справи відповідачем клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи не заявлялось.

Таким чином, відповідачем не було спростовано позицію позивачів відносно розміру заподіяної їм матеріальної шкоди. Так само як і не було доведено, що шкода заподіяна не з вини відповідача.

Виходячи з оцінки доказів, наявних у матеріалах справах, в їх сукупності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивачів у відшкодування матеріальної шкоди саме 5922 грн. Підстав для скасування чи зміни рішення суду в цій частині - немає.

В той же час рішення суду в частині стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

У своєму рішення суд першої інстанції, крім іншого, зазначав, що враховує ту обставину що позивач ОСОБА_4 є похилого віку та інвалідом ІІ групи, переніс два інсульти, ОСОБА_5 має похилий вік, ряд захворювань, зокрема гіпертонічну хворобу, що поглиблювало тяжкість переживань, та крім хвилювання ОСОБА_6 через залиту квартиру змушувало його хвилюватися за стан здоров'я батьків. Судом стягнуто на користь позивачів у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. 1167 ч. 1 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Потерпілий оцінює суму грошей, яка є достатньою для нівелювання, загладжування тих душевних страждань або втрат немайнового характеру, яких він зазнав у зв'язку із порушенням його права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно глибини фізичних та душевних страждань, також враховується інтенсивність і тривалість психічних переживань особи та характер негативних наслідків.

Таким чином, кожна особа самостійно мотивує та оцінює розмір спричиненої їй моральної шкоди, з врахуванням зазначених вище вимог. Така шкода є індивідуалізована, а отже, не може бути стягнута однією сумою на користь кількох осіб. Протягом всього часу розгляду справи позивачі позовних вимог не змінювали.

Виходячи з вимог, заявлених в суді першої інстанції щодо відшкодування моральної шкоди, судова колегія вважає, що судом першої інстанції при вирішення позову про відшкодування моральної шкоди було неправильно застосовано норми матеріального права. Апеляційний суд розглядає справу в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, через неправильне застосування судом норм матеріального права в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду в цій частині слід скасувати, та у задоволенні цієї вимоги - відмовити.

В частині розподілу судових витрат відповідачем рішення суду не оскаржувалось.

Керуючись ст. 304, п.3 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачів 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді: