Номер провадження: 22-ц/785/3778/15
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

27.01.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просила стягнути за рахунок коштів державного бюджету України заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 103,70 гривень, моральну шкоду в розмірі 50000 гривень, понесені нею матеріальні витрати при розгляді справи (судові витрати), транспортні витрати, пов'язані з прибуттям до суду та в зворотньому напрямку шляхом списання з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області грошових коштів з рахунків прокуратури Одеської області.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що 19.08.2013року вона зверталася до прокуратури Одеської області з заявою про скоєний злочин співробітників прокуратури Березівського району Одеської області, посадовими особами Одеської філії ПАТ "Укртелеком", передбачений ст.ст. 356, 364, 365, 387 КК України та просила внести в ЄРДР відомості про скоєний злочин, визнати її потерпілою. Проте її заяву не було внесено до ЄРДР, досудове слідство не проводилося, чим було порушено її право на своєчасний, повний та об'єктивний розгляд її заяви, на захист та відновлення її порушених прав.

04.09.2013року вона вимушена була звернутися до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на неправомірну бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області.

18.09.2013 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси задоволена її скарга на бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області по невнесенню до ЄРДР її заяви від 19.08.2013року та зобов'язано посадових осіб прокуратури

Одеської області внести до ЄРДР відомості про скоєний злочин, вказаний в її заяві від 19.08.2013року.

У зв'язку з неправомірною бездіяльністю посадових осіб прокуратури Одеської області вона вимушена була нести матеріальні витрати, які є судовими витратами та становлять 103,70 гривень. Також їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 50000 гривень.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник прокуратури Одеської області в судовому засіданні позов не визнав.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла доводи апеляційних скарг, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 щодо списання з рахунків прокуратури Одеської області матеріальної шкоди в сумі 103,70 гривень, пов'язаної з розглядом скарги в порядку ст. 303 КПК України, суд першої інстанції виходив з того, що вказана сума не є матеріальною шкодою у розумінні ст. 22 ЦК України, а є транспортними витратами, які ОСОБА_2 сплатила під час розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України та які відповідно до вимог ЦПК України не відшкодовуються, докази щодо спричинення моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 18.09.2013року була задоволена скарга ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області по невнесенню до ЄРДР її заяви від 19.08.2013року та зобов'язано посадових осіб прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відомості про скоєний злочин, вказаний в її заяві від 19.08.2013 року.

Прийнята Приморським районним судом м.Одеси 18.09.2013 року постанова щодо зобов'язання посадових осіб прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відомості про злочин викладений в заяві ОСОБА_2 будь-яким чином права або охоронювані законом інтереси позивачки не порушує, оскільки являється лише визначеною законом процедурою прийняття слідчим суддею, відповідно до вимог діючого КПК України, рішень щодо розгляду скарг. Зазначена постанова слідчого судді не встановлює будь-яких порушень прав позивачки та не свідчить про безумовні підстави для стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст.1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв;язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Частинами 1,2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв;язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров;я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у

зв;язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім;ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв;язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року ( з наступними змінами) " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно- правової відповідальності обов;язковому з;ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв;язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв;язку з ушкодженням здоров;я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної) , прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв;язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв;язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно виходив з того, що для наявності зобов;язання з відшкодування шкоди відповідно до ст.1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв;язок між його діями та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність посадових осіб прокуратури є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст.ст.1167, 1176 ЦК України.

Проте позивачем не доведено, що внаслідок дій посадових осіб органів прокуратури, які встановлені судовим рішенням, їй завдано моральної шкоди, крім того, не доведено, що їй завдано майнової шкоди, оскільки транспортні витрати не є майновою шкодою.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не надав безспірних доказів щодо обставин завдання їй моральної та майнової шкоди.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2013року встановлено факти бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області і це є підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про відшкодування шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сам по собі факт бездіяльності посадових осіб не свідчить про те, що ОСОБА_2 заподіяна шкода.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у зв;язку з розглядом її скарги понесла транспортні витрати в сумі 79,50грн. та 24,20грн., колегія суддів також не приймає до уваги оскільки дані витрати не є матеріальною шкодою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 подані 04 березня 2015року та 15 квітня 2015 року відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді А.П. Заїкін

Л.А. Гірняк