Провадження №2/485/263/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

27 квітня 2015 року Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Кішковської З.А.

при секретарі - Забаровській С.А.,

позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

представника органу опіки та піклування

Снігурівської райдержадміністрації - Козленко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снігурівка Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

Встановив:

08 квітня 2015 року ОСОБА_1 подав до суду позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказавши на ухилення його від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач суду пояснив, що відповідач з 2002 по 2007 роки перебував у юридично зареєстрованму шлюбі з його донькою ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_5. Напочатку 2005 року відповідач поїхав на заробітки та більше до сім"ї не повернувся. Про місце свого перебування не сповіщає. Участі у утриманні, вихованні сина не приймає, його долею, обставинами життя не цікавиться. ІНФОРМАЦІЯ_5 року мати хлопчика померла і позивач як дідусь опікується ним самостійно.

Відповідач, за належності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи публікацією газетного оголошення 23 квітня 2015 року, до суду не з'явився, про причини неявки не сповістив і заяви про розгляд справи у його відсутність не надав.

Представник органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації вважала доцільним позбавлення відповідача батьківських прав.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач ОСОБА_4 і ОСОБА_8 з жовтня 2002 року по вересень 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, копією рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17 січня 2007 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим на підставі актового запису №463 від 27 вересня 2007 року (а.с.6,8,9).

У цьому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_5, згідно актового запису про народження №1789 від 17 липня 2003 року, місце реєстрації - Міський відділ реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_8, яка за реєстрації повторного шлюбу у 2007 році змінила прізвище на "ОСОБА_8", померла (а.с.10,11).

За життя матері, дитина проживала у її сім"ї, з жовтня 2014 року мешкає з позивачем у справі, що підтверджується довідкою ЖКП "Південь" за №2767 від 05.11.2014 року (а.с.12). Ступінь родинних стосунків позивача і неповнолітньої дитини, як дідуся та онука, підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_8) по актовому запису №2438 від 22 травня 1984 року щодо даних батька - ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно повідомлення Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів №6 ОСОБА_5 навчається у п"ятому класі. Після смерті його матері, усі обов"язки по вихованню дитини взяв на себе дідусь ОСОБА_1 Батько хлопчика у школі-інтернаті ніколи не з"являється, участь у вихованні сина не приймає (а.с.16).

Позивач ствердив про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. У порядку ст.165 СК України він, як особа, в сім"ї якої проживає дитина, звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітньої дитини, що регулюються Сімейним Кодексом України.

Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 4 ст.155 СК України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України встановлюється, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

ОСОБА_6, за допиту свідком, підтвердив, що проживав у шлюбі з матір"ю ОСОБА_5 на протязі семи років. Хлопчик постійно проживав з ними. Батька пасинка він не знає, бо той жодного разу не з"являвся, з дитиною не спілкувався, утримання не надавав, зі святами і днем народження не вітав. Свідку невідомо про вчинення матір"ю дитини перепон спілкування батька з сином. Хлопчик взагалі не пам"ятає біологічного батька та рахує свідка за свого батька.

Про таке засвідчила і ОСОБА_10, пояснивши, що ОСОБА_5 її онук. Донька ОСОБА_8 та відповідач проживали в м.Миколаїв на зйомній квартирі. Зять їздив на заробітки. На початку 2005 року приїздив востаннє. Більше про себе не повідомляв. Питаннями утримання та забезпечення дитини, її вихованням займалася мати та її другий чоловік ОСОБА_6, якого онук сприймає за батька. За обмеження у спілкуванні через діагноз туговухість, хлопчик ніколи не цікавився про біологічного батька. Після смерті доньки онук проживає з її бувшим чоловіком - позивачем по справі. Причини, з яких батько усунувся від виховання дитини та не надає утримання, їй невідомі.

Як вбачається з повідомлення Снігурівського РС УДМС України в Миколаївській області ОСОБА_4 зареєстрований в с.Новий Шлях Снігурівського району Миколаївської області. Згідно даних Горохівської сільської ради Снігурівського району відповідач за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 не проживає. Місцезнаходження його невідоме. Вказаний житловий будинок на даний час зруйнований.

Управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області повідомило, що по застрахованій особі ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1, в електронній базі даних Державного реєстру застрахованих осіб після 2004 року індивідуальні відомості відсутні.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, прийнятого з посиланням на досліджені судом докази, визнано доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, 2003 року народження. Органом опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації зазначено про неможливість надання висновку щодо вирішення спору через те, що відповідач на території району не проживає.

Заслуханий судом, відповідно до положень ст.12 ч.1І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) та ст.171 СК України, малолітній ОСОБА_5 вказав, що за батька знає ОСОБА_6

Як зазначається принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Всупереч зазначеного та вимог ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, не спілкуючись з сином, не надаючи допомоги утримання, будь-якої участі у вихованні не приймає, батьківської турботи та уваги не виявляє, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, здоров'я, навчання. З пояснень позивача, показань свідків та по матеріалам справи суд встановив, що ОСОБА_5 має захворювання: двосторонню нейросенсорну туговухість ІІІ ступеню, фактично позбавлений батьківського піклування та потребує встановлення опіки, у тому числі і щодо вирішення питань соціальних виплат.

Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

При цьому, суд за з'ясування обставин справи, враховуючи, що поведінка відповідача по ухиленню від виховання дитини щодо не надання будь-якого виду утримання, самоусунення від забезпечення фізичного та духовного розвитку, взагалі від спілкування, є винною і відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, визнає, що позбавлення його батьківських прав є засобом захисту прав дитини, визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення.

В силу ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини до її повноліття, який визначено ст.180 СК України. Способом виконання батьками обов'язку утримувати дитину є рішення суду про стягнення аліментів - ч.3 ст.181 СК України. При визначенні розміру стягнення, суд виходить з даних про те, що відповідач є працездатним, інші утриманці у нього відсутні та ухвалює про розмір стягнення у 1/4 частку від заробітку (доходу) батька, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

У відповідності до ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які підтверджено документально (а.с.1).

Керуючись ст.ст.10,11,58,60, 209,212,213,214,215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с.Новий Шлях Снігурівського району Миколаївської області, батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с.Новий Шлях Снігурівського району Миколаївської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати 243грн.60коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана на ім'я апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після його проголошення.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії рішення може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення судом, який його ухвалив.

Суддя