Провадження № 2/750/563/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2015 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:
головуючого - судді Супруна О.П.,
при секретарі - Носенко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визнання права власності,
третя особа - Друга чернігівська державна нотаріальна контора,
25 листопада 2014року позивачі звернулися до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просять визнати за кожним з них право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.Свій позов позивачі обґрунтовують тим, що вони є спадкоємцями за законом, а померлій матері за життя належала на праві власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 та ? частка квартири АДРЕСА_1. На ім'я позивачів в порядку спадкування після смерті матері державним нотаріусом було видано свідоцтво на право на спадщину на 1/6 частку за кожним в квартирі АДРЕСА_2. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на ? частку за кожним квартири АДРЕСА_1, державним нотаріусом було відмовлено, оскільки нотаріально посвідчений договір дарування від 24.12.2008 № 2-7336 на ?? частку квартири АДРЕСА_1, за життя матері не був зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та в Державному реєстрі речових прав, тому нотаріус позбавлений можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадщину на спадкоємців після смерті ОСОБА_3
Позивачі, представник відповідача та представник третьої особи до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені. Позивачі у поданих до початку судового засідання письмових заявах просили справи розглядати за їх відсутності, позов задовольнити та дали згод на заочний розгляд справи. Представники відповідача та третьої особи про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, щоІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 5).
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батьком записано ОСОБА_4, матір'ю - ОСОБА_3 (а.с. 8).
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, батьком записано ОСОБА_4, матір'ю - ОСОБА_3 (а.с. 9).
Відповідно до договору дарування квартири від 24.12.2008, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рівних частинах кожному безоплатно квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).
18 липня 2014 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ? частку у спадщині, яка складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 (а.с. 10).
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 328 Цивільного кодексу України, встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
Суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
З наведеного вбачається, що право власності, що набуте на відповідне нерухоме майно до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", набувається в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки ОСОБА_3 не зареєструвала речове право на нерухомість в органах державної влади, як було встановлено діючим на той час законодавством, позивачі, як її спадкоємці, позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі та зареєструвати за собою відповідне речове право, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса у вчиненні вказаної нотаріальної дії.
За вказаних обставин та вимог чинного законодавства України, суд не вбачає перешкод для визнання за позивачами права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 224 - 226, 228, 294 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до апеляційного суду Чернігівської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.П. Супрун