АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5533 Головуючий у 1 інстанції - Парамонов М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Невідомої Т.О.

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Республіканського вищого училища фізичної культури,треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що з 1997 року він працював на посаді вихователя в Республіканському вищому училищі фізичної культури. 22 вересня 2014 року під тиском заступників директора училища ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6 він написав заяву про звільнення за власним бажанням з 1 жовтня 2014 року. Проте,26 вересня 2014 року він звернувся з заявою про відкликання заяви про звільнення, яку секретар керівника та працівники відділу кадрів училища відмовилися прийняти та зареєструвати,тому він направив заяву про відкликання по пошті,а 2 жовтня вийшов на роботу за графіком. Проте, до роботи його не допустили та повідомили про звільнення з 1 жовтня 2014 року та видали трудову книжку.

З огляду на викладене та вважаючи своє звільнення незаконним, позивач (після уточнення вимог) просив поновити його на посаді вихователя в Республіканському вищому училищі фізичної культури, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 49 606,20 грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року ОСОБА_1 в задоволені позову відмовлено, з підстав недоведеності заявлених вимог.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідків, щодо обставин його звільнення та тиску, а також щодо відмови йому в прийнятті заяви про відкликання заяви про звільнення. Порушення судом матеріального права, на думку позивача, полягає в тому, що суд не надавши належної оцінки встановленим обставинам, не врахував що в день звільнення він був на роботі, але відповідно до ч.2 ст.38 КЗпП України на його посаді не було прийнято іншу особу.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з'явився, про місце та час розгляду повідомлений за законом належно. Подав заяву про відкладення розгляду справи на інший час, у зв'язку з перебуванням його поза межами м. Києва, проте на підтверджень поважності неявки в судове засідання до заяви не надав.

Неявка позивача ОСОБА_1 в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи і згідно ч.2 ст. 305 ЦПК не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 відповідно до запису у трудовій книжці (п.13) згідно наказу №30 від 26.08.1997 року був прийнятий на роботу на посаду вихователя з 01.09.1997 року (а.с.7).

Згідно наказу №491-к від 23.09.2014 року директора Республіканського вищого училища фізичної культури ОСОБА_2 позивача звільнено з роботи з посади вихователя училища з 01.10.2014 року за власним бажанням - згідно ст.38 КЗпП України та на підставі його заяви про звільнення (а.с.7, 8).

Дані обставини підтверджуються також копією трудової книжки на ім‛я ОСОБА_1 (а.с.3-7) та не заперечуються сторонами.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 не заперечувався факт ознайомлення з наказом про звільнення, фактичне отримання ним розрахунку на день звільнення та видачу йому на руки трудової книжки із внесеним до неї запису про звільнення - відповідно до наказу №491-к від 23.09.2014 року (а.с.47, 48, 75-77).

Звільнення позивача ОСОБА_1 згідно наказу №491-к від 23.09.2014 року мало місце на підставі поданої ним заяви про звільнення з посади вихователя училища за власним бажанням від 23.09.2014 року, копія якої надана до матеріалів справи (а.с.38).

Як вбачається, на підтвердження доводів про те,що звільнення відбулося під тиском адміністрації відповідача, позивачем подана копія його заяви від 26 вересня 2014 року про відкликання заяви про звільнення з посади за власним бажанням з 01.10.2014 року (а.с.11).

Відмовляючи ОСОБА_1.в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того,що на вимогу ст.60 ЦПК ним не надано достатніх та належних доказів звільнення його за власним бажанням та подання заяви про звільнення під психологічним тиском та шантажем з боку інших осіб,відправлення та отримання відповідачем його заяви від 26.09.2014 року про відкликання заяви про звільнення, оскільки надана копія довідки поштового відділення Київ-156 про вручення 30.09.2014 року рекомендованого листа, відправленого 27.09.2014 року з м. Бровари, на ім‛я ОСОБА_2 - не містить опису вкладення (а.с.13).

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про неналежну судом оцінку показів свідків не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи були предметом дослідження суду першої інстанції,з оцінкою якого колегія судів погоджується.

Так суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження доводів про відмову у прийнятті від нього особисто та реєстрації в установленому порядку заяви про відкликання відповідальними працівниками відповідача та те, що станом на день звільнення позивача такої заяви зареєстровано у відповідача не було та,окрім цього, об‛єктивно підтверджується фактичними діями позивача, який був ознайомлений з наказом про звільнення, під розписку отримав розрахунок на день звільнення та трудову книжку без будь-яких застережень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати,що судом допущено порушення матеріального та процесуального права,які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору, з огляду на що та відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді