АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1743/14-ц Номер провадження 22-ц/786/312/15Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року позивачка звернулась до місцевого суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 08 лютого 1997 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбно-сімейні припинили, в зв'язку з тим що мають різні погляди на життя. Подальше збереження сім'ї позивачка вважає неможливим. Просила суд розірвати шлюб.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб, укладений 08 лютого 1997 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у Відділі реєстрації актів громадянського стану Миргородського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 20 - розірвано. При реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишено прізвище «ОСОБА_8».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати і передати справу на новий розгляд. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оцінка доказів проведена невірно, судом порушено норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 08 лютого 1997 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Миргородського міського управління юстиції Полтавської області, про що зроблений актовий запис № 20. Шлюб для сторін перший. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4.

Задовольняючи позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що у наданий судом строк примирення між сторонами не відбулося, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Колегія суддів погоджується з даними висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2014 року з метою збереження сім'ї сторонам було надано строк для примирення терміном три місяця.

Після закінчення тримісячного терміну для примирення, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що свідчить про недосягнення сторонами примирення.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересах одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України).

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України).

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

В судовому засіданні 28 липня 2014 року позивачка, підтримуючи свої позовні вимоги, причини розірвання шлюбу пояснювала тим, що відповідач здійснював на її особистість психологічний тиск на протязі всього періоду подружнього життя.

Відповідач в своїй заяві про надання строку для примирення (а.с.15) та в судовому засіданні 28 липня 2014 року, вказував, що термін припинення шлюбних відносин з позивачкою є нетривалим та їх син ОСОБА_4 перебуває на досить складному етапі свого розвитку - вступу до вищого навчального закладу, а тому саме з цих обставин можливе збереження сім'ї.

Після закінчення, наданого судом строку для примирення, позивач підтримала свої вимоги та просила шлюб розірвати, про що подала до суду відповідну заяву (а.с.51).

Колегія суддів вважає, що наявність наміру у неповнолітнього сина сторін вступити до вищого навчального закладу не свідчить про те, що розірвання шлюбу між батьками може порушити його інтереси, оскільки батьки незалежно від перебування в шлюбі повинні приймати участь, як у вихованні дитини, так і в її матеріальному утриманні.

В судовому засіданні 12 грудня 2014 року відповідач підтвердив, що його намагання зберегти сім'ю позитивного результату не дало, в наданий судом строк для примирення не досягнуто, сім'я розпалася з вини позивача , можливості її зберегти немає, а тому визнав позовні вимоги.

Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини, ставлення сторін до пред'явленого позову, колегія суддів не вбачає порушення судом ст. 174 ЦПК України при прийняття визнання відповідачем позову, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права, оскільки 12 грудня 2014 року судове засідання було проведено без особистої участі позивачки, а в присутності її представника, не беруться до уваги, виходячи з наступного.

Після відкриття провадження у справі, позивачка приймала участь у всіх судових засіданнях, окрім судового засідання 12 грудня 2014 року, давала пояснення та висловлювала своє ставлення до заявлених вимог (а.с.16).

Після відновлення провадження у справі по закінченню наданого судом строку для примирення, позивачка з'являлася в судові засідання, призначені на 19.11.2014р. (а.с.28) та 28.11.2014 року (а.с.40), які відкладалися за ініціативою відповідача згідно поданих ним заяв (а.с.27,39).

09 грудня 2014 року позивачка, використавши свої процесуальні права, подала суду заяву (а.с.51), в якій просила розгляд справи 12 грудня 2014 року проводити у її відсутності, в зв'язку із перебуванням у відрядження. Свій позов повністю підтримає та просить його задовольнити. Також, розгляд справи просила проводити за участі її представника адвоката ОСОБА_6

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що розгляд справи 12 грудня 2014 року з участю лише представника позивача не є грубим процесуальним порушенням, яке могло б давати підстави для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та недопустимість примушення одного із подружжя до збереження сім'ї при наявності на це його категоричного заперечення, колегія суддів вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 СК України.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун (підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця