АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

19 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Черненкової Л.А., Пономарь З.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» про усунення перешкод у користуванні газопостачанням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між нею та інспектором ПЄС-3 підписано договір № 3/17 від 18 лютого 2012 року про встановлення лічильника за місцем її проживання АДРЕСА_1. Умовами даного договору передбачений 30-денний строк на встановлення лічильника, але до травня 2013 року лічильник так і не був встановлений.

У квітні 2012 року з метою відключення опалювального приладу на літній період за її зверненням опломбовано газовий котел. У жовтні 2012 року на своє звернення про зняття пломби з котла, вона отримала відмову, оскільки не мала лічильника. 20 травня 2013 року працівниками ПЄС-3 встановлено лічильник та складено акт про його встановлення та опломбування. 25 травня 2013 року при перевірці пломб на лічильнику та котлі було встановлено порушення, у результаті виявлення якого складено відповідний акт.

Актом комісії ПЄС - 3 від 05 червня 2013 року зазначено, що пломба встановлена належним чином, на проволоці та пломбі деформацій не виявлено, проте доступ до крану не блоковано, тому кран можливо пересувати незалежно від пломби. З пропозицією працівників ПЄС-3 було сплатити 1 000 грн. для розгляду заяви про розпломбування котла, вона не погодилась, тому опаленням не користувалася в період зими 2012 - 2013 року.

У зв'язку із чим, просила зобов'язати відповідача зняти абонентську плату у розмірі 1 620, 90 грн. за опалювальний період з 2012 - 2013 роки та усунути перешкоди у користуванні газопостачанням, шляхом зобов»язання зняти пломбування на котлі.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с.144-146).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с.149-153).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, ПАТ «Дніпрогаз» згідно вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ № 2246 від 09 грудня 1999 року та умов укладеного типового договору надає послуги з газопостачання по АДРЕСА_1. Особовий рахунок НОМЕР_1 відкритий на ім'я ОСОБА_2 У будинку ОСОБА_2 встановлено опалювальний котел АГВ та газова плита ПГ - 3.

З червня 2013 року облік газу здійснюється згідно показників лічильника, а до цього часу - за нормами споживання, встановленими Постановою КМУ № 619 від 08 червня 1996 року.

З 25 квітня 2012 року за заявою ОСОБА_2 відповідачем припинено газопостачання до її будинку, шляхом перекриття ввідного крану та встановлення пломби. Роботи з припинення газопостачання виконував слюсар ПАТ «Дніпрогаз», про що складено відповідний акт.

Згідно актів-претензій № 141 від 20 жовтня 2012 року, № 350 від 29 грудня 2012 року та № 73 від 23 березня 2013 року відповідач не мав можливості перевірити цілісність пломб та стан газопостачання будинку позивача.

20 травня 2013 року позивачу встановлено газовий лічильник і від цієї дати нарахування обсягу спожитого газу у будинку здійснюється за показанням лічильника.

25 травня 2013 року під час обстеження газових приладів виявлено приховане пошкодження встановленої пломби, а саме внаслідок збільшення довжини фіксуючого дроту відключуючий пристрій не зафіксований, кран вільно обертається, що дає можливість самовільного споживання газу, у результаті чого складено акт за № 215 та здійснено нарахування обсягу споживчого газу.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично спір виник з приводу нарахування заподіяних збитків внаслідок безоблікового використання споживчого газопостачання.

Оскільки встановлено факт порушення ОСОБА_2 Правил надання населенню послуг з газопостачання встановлений актом № 215 від 05 червня 2013 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог та правильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Згідно п. 2 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09 грудня 1999 р. № 2246 з наступними змінами (далі - Правила), побутовий споживач (населення) - фізична особа, яка отримує природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень.

Відповідно до п. 4 Правил послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку.

Як встановлено судом і як вбачається з матеріалів справи, власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, з якою 18 лютого 2012 року укладено договір про надання послуг з газопостачання № 3/17 та на ім'я якої відкрито особовий рахунок. Тобто, позивач є споживачем послуг з газопостачання, які їй надає відповідач.

Згідно п.29 Правил споживач зобов'язаний виконувати вимоги Правил безпеки систем газопостачання та цих Правил.

Згідно п.34 Правил споживач несе відповідальність згідно із законодавством за самовільне підключення до системи газопостачання.

Згідно п.30 Правил газопостачальне підприємство має право вимагати від споживача відшкодування збитків згідно з Порядком відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу цих Правил.

Згідно п.35 Правил про порушення, допущені споживачем під час користування газом, відповідальні представники газорозподільного (газопостачального) підприємства складають акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. На підставі акта визначається розмір завданих споживачем збитків, які відшкодовуються ним відповідно до законодавства.

Згідно пп.1.2, пп.1.3 п.1 Порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженому постановою НКРЕУ від 29 травня 2003 року № 475 з наступними змінами (далі - Порядок), самовільне підключення - підключення газових приладів, пристроїв споживача до системи газопостачання, у тому числі шляхом врізки в газопроводи, без узгодження із спеціалізованим підприємством. Порушення споживачем Правил, які тягнуть за собою відповідальність з відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству: використання газу у разі самовільного підключення до системи газопостачання.

Цивільні права і обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 622, 626-629 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сторона, яка порушила договірне зобов'язання, зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані збитки, при цьому, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором, а особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 610, ст. 611 ч. 1 п. 4, ст. 614 ч.ч. 1, 2, ст. 623 ч.ч. 1, 2 ЦК України). Особа вправі вимагати захисту свого права не у будь-який спосіб, а лише у той, який передбачений законом або договором (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 у відповідності до положень ст.60 ЦПК України належним чином необґрунтовані, тому є надуманими та такими що не підлягають задоволенню, оскільки не знаходять свого підтвердження наявними матеріалами справи та не встановлюють порушення прав позивача і випливають з фактичної незгоди позивача з наявністю заборгованості.

Твердження апелянта про безпідставність висновків суду щодо невикористання нею газопостачанням з метою опалення у спірний період часу, не знаходять свого підтвердження, оскільки суд першої інстанції відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Зокрема роз'яснив позивачу право заявити клопотання про призначення відповідної експертизи для підтвердження обставин, на які вона посилається та задовольнив відповідне клопотання з урахуванням правових наслідків передбачених ст. 146 ЦПК України(а.с.107-108).

Проте позивач в суді першої інстанції не скористалася вищезазначеним правом, відмовившись від оплати за призначену експертизу, у зв'язку із чим експертиза не була виконана (а.с.129).

За таких обставин, встановити чи використовувалось у будинку позивача в спірний період часу газопостачання з метою опалення у спірний період часу та чи відбувалося втручання позивача в роботу газового пристрою або ж дотримання позивачем збереження цілісності відлікового механізму в рамках розгляду вищезазначеної цивільної справи, не представляється можливим.

Інші доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з'ясував обставини по справі, а наданим стороною відповідача доказам не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Л.А. Черненкова

З.М. Пономарь