Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/2770/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Левка Т.Ю.,

при секретарі Роман К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.02.2015 року помер її чоловік ОСОБА_4, останнє місце проживання якого було с.Широке, вул.Гагаріна, 81, Виноградівського району. Крім позивачки спадкоємцями після смерті спадкодавця є їхні діти, відповідачі по справі, а саме: син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3, які на спадкове майно не претендують та відмовились від належної їм частки на користь позивачки.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно - жилий будинок з надвірними спорудами, розташований в с.Широке, вул.Гагаріна, 81, Виноградівського району Закарпатської області.

Позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак 25.08.2015 року отримала відмову в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, згідно поданої до суду заяви просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 належним чином, своєчасно повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають та просять суд їх задоволити.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 11.02.2015 року помер чоловік позивачки ОСОБА_4, останнє місце проживання якого було с.Широке, вул.Гагаріна, 81, Виноградівського району.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне йому майно - жилий будинок з надвірними спорудами, розташований в с.Широке, вул.Гагаріна, 81, Виноградівського району Закарпатської області.

Правовстановлюючих документів на вказаний будинок спадкодавцем виготовлено не було.

Спадкоємцями першої черги за законом є позивачка ОСОБА_1 та діти спадкодавця - відповідачі по справі, а саме: син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3, які на спадкове майно не претендують та відмовились від належної їм частки у спадковому майні на користь позивачки.

В шестимісячний строк після відкриття спадщини позивачка ОСОБА_1 подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Крім того спадкове майно фактично перейшло у володіння і користування позивачки, оскільки вона на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована у спадковому будинку, що стверджується відміткою від 25.04.1989 року в паспорті громадянина України серії ВО 649733, виданого Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області 20.10.1999 року, і у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини.

Разом з тим, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв"язку із тим, що спадкодавцем за життя не було оформлено правовстановлюючі документи на спадковий будинок та розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, що стверджується листом Виноградівської державної нотаріальної контори від 25.08.2015 року за № 185/01-16.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки, а згідно ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Доказом того, що спадкодавцю ОСОБА_4 належав на праві власності вищезгаданий будинок є довідка КП «Виноградівське РБТІ» від 26.06.2015 року за №484, згідно якої житловий будинок з надвірними спорудами в с.Широке, вул.Гагаріна, 81, вартістю 202 076 грн. будівництвом завершений, загальна корисна площа якого становить 168,6 кв.м, в тому числі житлова 51,6 кв.м. та згідно довідки Широківської сільської ради від 11.06.2015 року № 205 рахується за ОСОБА_4, який помер 11.02.2015 року.

Рішенням радгосп-заводу «Виноградівський» за № 22 від 16.02.1985 року спадкодавцю ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку площею 0.07 га з вільного присадибного земельного фонду під будівництво, а відповідно до акту про відведення земельної ділянки від 22.05.1985 року відведено 700 кв. м земельної ділянки під забудову. Дозвіл на будівництво будинку спадкодавець отримав згідно рішення Виноградівської районної ради від 10.07.1985 року № 162.

Згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок від 24.06.2015 року житловий будинок з надвірними спорудами в с. Широке, вул.Гагаріна, 81 - будівництвом завершений, рік побудови будинку- 1985 рік, надвірних споруд 1986 рік.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачкою доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1220, 1221, 1222, 1261, 1268, 1274 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, мешканкою с.Широке, вул.Гагаріна, № 81 Виноградівського району, поштовий індекс: 90314, право власності на спадковий будинок загальною корисною площею 168,6 кв. м , в тому числі житловою площею 51,6 кв. м , з надвірними спорудами, який розташований в селі Широке по вулиці Гагаріна, № 81 Виноградівського району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_5