У х в а л а

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2014 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Управління служби у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, обслуговуючий кооператив «Житлово-експлуатаційна компанія «Тополь», Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6, до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, прокуратура Бабушкінського району м. Дніпропетровська, про вселення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року, ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вселено до вказаної квартири. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2014 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

ОСОБА_3 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції частин другої, третьої статті 64, статті 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) та статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстав для подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявниця посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року і 23 січня 2013 року, та на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано зазначені правові норми.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_3 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Постановляючи ухвалу від 18 лютого 2015 року, про перегляд якої порушує питання ОСОБА_3, касаційний суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 більше року не проживали у спірній квартирі з поважних причин, оскільки через відношення ОСОБА_3 вимушено залишили спірне житло на вимогу дорослих.

Крім того, з часу ухвалення рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2013 року по справі, в якій предметом розгляду був позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою, і до подання ОСОБА_3 позову 25 грудня 2013 року, встановлений статтею 405 ЦК України річний термін не сплив.

Разом з тим, обґрунтовуючи підстави перегляду зазначеного судового рішення, ОСОБА_3 посилається на:

- рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року, в якому міститься висновок про правомірність зайняття особою спірного жилого приміщення, оскільки вона вселилась в це приміщення зі згоди його власника як член сім'ї, для спільного проживання та виховання дитини;

- рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2013 року, в якому міститься висновок про те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, оскільки не проживає у спірній квартирі більше року без поважних причин;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року, в якій суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що неповнолітні діти відповідачки втратили право користування спірним жилим приміщенням, оскільки не проживали в ньому понад шість місяців без поважних причин.

Таким чином, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Оскільки зі змісту наведених судових рішень та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме у справах наявні різні фактичні обставини, у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Управління служби у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, обслуговуючий кооператив «Житлово-експлуатаційна компанія «Тополь», Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6, до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, прокуратура Бабушкінського району м. Дніпропетровська, про вселення, за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін