АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Прийдак Антоніна Петрівна про визнання 1/2 частки права власності на нерухоме майно і визнання частково недійсним правочину, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2014 року задоволено заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення його позову до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ДМНО Прийдак А.П., про визнання 1/2 частки права власності на нерухоме майно і визнання частково недійсним правочину та застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії направлені на реєстрацію спадкових прав після смерті ОСОБА_5 за заповітом від 05.03.2010 року посвідченим нотаріусом ДМНО Прийдак А.П. та зареєстрованим в державному реєстрі за №224.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначену ухвалу скасувати, як винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права (вид.мат.,а.с.34-38).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, надавши оцінку доводам апеляційної скарги та з урахуванням заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню у відповідності з ст.312 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається у будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Аналогічне роз'яснення надано в постанові Пленуму Верховного Суду України в п.1 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року № 9, в якій також зазначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

В п. 4 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Згідно ч.3 ст. 152 ЦПК України - види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з тексту позовної заяви (вид.мат. а.с. 2-5), ОСОБА_3 ставить питання про визнання права власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і визнання частково недійсним правочину.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність спору щодо зазначеного нерухомого майна та ризику невиконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову, однак жодним чином не обґрунтував свій висновок про необхідність накладення арешту в цілому на квартиру та заборону ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії направлені на реєстрацію її спадкових прав.

Такі заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позивачем позовними вимогами, оскільки предметом спору між сторонами є визнання права власності лише на ? частину квартири та визнання частково недійсним заповіту саме щодо розпорядження вказаною частиною квартири.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що ухвалу суду першої інстанції від 23.10.2014 року про застосування заходів забезпечення позову, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, зокрема ч.3 ст.152 ЦПК України, необхідно скасувати та направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року - скасувати та направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: