Справа № 589/4849/14-ц
Провадження № 2/589/39/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 р. м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Надточій І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу фіктивним, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 р. до суду звернулась ОСОБА_4, вказуючи, що є спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 р. баби - ОСОБА_5, після смерті якої позивачу стало відомо, що 11.02.2014 р. ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_2 (відповідачем), який був зареєстрований згідно вимог діючого сімейного законодавства.

Укладення ОСОБА_5 шлюбу з ОСОБА_2 викликало у позивача сумнів, оскільки за свого життя ОСОБА_5 неодноразово змінювала заповіти, які вона укладала на користь сторонніх людей які обіцяли та/або здійснювали догляд за нею. У позовній заяві позивач вказувала, що протягом тривалого часу ОСОБА_5 перебувала на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «хронічне психічне захворювання», була інвалідом 1-ї групи по зору. Позивач вважає, що укладаючи шлюб з ОСОБА_5, ОСОБА_2 переслідувалась мета отримання майнової вигоди (нерухомого майна), намірів створювати повноцінну сім'ю, в т.ч. проживати разом, відповідач не мав та використовував ОСОБА_5 лише для досягнення вищевказаних цілей.

Посилаючись на норми ст.ст. 21, 27, 39-41, 45 СК України, позивач просив суд визнати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, уточнивши, що позивач просить визнати шлюб недійсним з підстав, наведених у ст. 40 СК України, а саме у зв'язку з його фіктивністю, оскільки шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя /судове засідання 06.11.2014 р., журнал с.з. - а.с. 112/. Представник позивача звернув увагу суду на суттєву різницю у віці подружжя: на момент укладення шлюбу ОСОБА_2 був на 43 роки молодший за ОСОБА_5, також представник вказував, що відповідач, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 підтримував відносини зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_6, залишив ОСОБА_5 як домашній, так і робочий телефон своєї колишньої дружини, після смерті ОСОБА_5 доручив своїй колишній дружині викликати міліцію, надавати пояснення та супроводжувати у морг тіло ОСОБА_5

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили. Надаючи пояснення в судовому засіданні 20.10.2015 р. (журнал с.з. - а.с. 64) відповідач вказав, що проживав в домі ОСОБА_5, вирішував всі побутові проблеми, купив ОСОБА_5 («їй» як називає відповідач) чайник, каструлю. Відповідач вказав, що без нього «бабуся давно померла б», залишив їй телефони, щоб зверталась, якщо щось трапиться. Сплачував комунальні послуги («…ніхто їй не сплачував, платив я…»). В цьому ж засіданні відповідач вказав, що проживав як у ОСОБА_5 так і у себе вдома («…додому, природньо, я теж приїздив … я жив і там і там…, додому їздив помитись…»), а до цього, в судовому засіданні 25.09.2014 р. (запис судового засідання згідно журналу с.з. - а.с. 19) своїм місцем проживання відповідач вказав АДРЕСА_1.

Відповідач не заперечував, що померла ОСОБА_5 ходила до сусідів та спілкувалась з ними по телефону. Вказав, що залишив ОСОБА_5 номер домашнього телефону (АДРЕСА_1) та номер робочого телефону своєї колишньої дружини (працює в управлінні Пенсійного фонду України) з якою ОСОБА_5 спілкувалась з пенсійних питань. Відповідаючи на запитання про основну ціль шлюбу відповідач вказав: «…бабуся нікому не потрібна…якби невістка в листопаді чи грудні (2013 р.) прийшла та запитала, що ти тут робиш, то я би розвернувся та пішов би, однак я нікого не бачив…». Відповідаючи на запитання, щодо різниці у віці, відповідач сказав, що «… я не збирався створювати з нею повноцінну сім'ю…».

На запитання головуючого які саме були права та обов'язки ОСОБА_5 як дружина мала по відношенню до нього, відповідач відповів буквально, що дружина могла приготувати йому чай та пельмені, а враховуючи її (ОСОБА_5.) вік, обов'язки були, зі слів відповідача, «банальні». Відповідаючи на запитання, чи були у відповідача почуття до ОСОБА_5 він відповів, що почуття кохання не було, а було почуття поваги як до людини старшої за віком.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 11.02.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 41/.

З заяви про державну реєстрацію шлюбу від 09.01.2014 р. вбачається, що ОСОБА_2 раніше перебував у шлюбі, який рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2012 р. було розірвано, а шлюб ОСОБА_5 було розірвано у зв'язку зі смертю її чоловіка (актовий запис про смерть № 211 від 05.03.2007 р.) /а.с. 40/.

14.07.2014 р. у віці 83 років ОСОБА_5 померла /а.с. 6/.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають, зокрема, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, а відповідно до ч. 1 ст. 43 СК України смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

З матеріалів спадкової справи /а.с. 177 - 200/ вбачається, що позивач є спадкоємцем померлої ОСОБА_5, а тому позивач відноситься до кола осіб, що мають право звернутись до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним передбаченим вищевказаною ч. 1 ст. 42 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою, зокрема, зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сімейні відносини відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частина 1 статті 3 СК України визначає, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства, а відповідно до ч. 2 даної статті сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється, зокрема, на підставі шлюбу (ч. 4 ст. 3 СК України).

Стаття 21 СК України, надаючи поняття шлюбу визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя (ч. 1 ст. 36 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Положенням п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність.

З пояснень відповідача (в т.ч. вищевикладених) вбачається визнання ним тієї обставини, що він не мав наміру створювати повноцінну сім'ю з ОСОБА_5, в судовому засіданні останню називав «бабусею», «вона». Про житло та побут ОСОБА_5 відповідач висловлюється відсторонено, говорить про нього не як про своє власне: «я їй зробив», «я їй відремонтував». Відповідач визнав, що про факт укладення шлюбу нікому за життя ОСОБА_5 не повідомляв. В процесі судового розгляду відповідач змінює свою позицію щодо місця проживання: спершу при встановленні особи та надаючи пояснення вказував, що проживав на АДРЕСА_1, що є його зареєстрованим місцем проживання та місцем проживання його колишньої дружини ОСОБА_6 та неповнолітніх дітей, народжених у шлюбі з ОСОБА_6, згодом вказував, що проживав на вулиці Депутатській, ще згодом - виключно в будинку ОСОБА_5 Зміна відповідачем своєї позиції з даного питання судом розцінюється як спосіб захисту своїх інтересів та є результатом осмислення визначених СК України підстав визнання шлюбу недійсним. Однак, як ці, так і інші заперечення відповідача будь-якими доказами не підтверджені, в т.ч. наданих стороною відповідача.

Так, допитана в судовому засіданні 28.10.2014 р. свідок ОСОБА_7 пояснила, що була сусідкою померлої ОСОБА_5 (проживає на АДРЕСА_2 будинку ОСОБА_5.). ОСОБА_2 бачила декілька разів.

ОСОБА_5 у жовтні чи листопаді 2013 р. щодо ОСОБА_2 пояснювала свідку, що він є її опікуном. Свідок вказує, що ОСОБА_5 майже кожного дня ходила до неї та просила їжу, завжди була у брудному одязі. Свідок вказує, що ходила з ОСОБА_5 за отриманням пенсії, купувала їй їжу. Свідок вказує, що ОСОБА_2 приїжджаючи до ОСОБА_5, затримувався у неї на 10 - 15 хв.

До ОСОБА_2 до ОСОБА_5 ходив інший чоловік на прізвище "Мальцев", який за нею доглядав (зі слів ОСОБА_5 був її опікуном).

Свідок неодноразово, в період з січня 2014 р. та до дня її смерті була у будинку ОСОБА_5 спостерігаючи занедбаність та бруд. У січні 2014 р. свідок мила газову плиту та холодильник та ОСОБА_5 в якому були продукти зі цвіллю.

Те, що ОСОБА_5 перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 свідок дізналась лише після смерті ОСОБА_5 Зі слів ОСОБА_5 свідку відомо, що до ОСОБА_2 укласти шлюб пропонував ОСОБА_8. Зі слів ОСОБА_5 остання побоювалась свого опікуна (ОСОБА_2.). Зокрема, свідок вказала, що ОСОБА_5 просила не повідомляти ОСОБА_2, що вона (тобто, свідок) прибирала у будинку, а якщо спитає, сказати, що це робили "соціальні працівники".

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що була сусідкою ОСОБА_5по вулиці (проживає за чотири будинки). ОСОБА_5 часто їй дзвонила, повідомляла що в неї є опікун. Свідок вказує, що ОСОБА_5 виглядала дуже недоглянутою, від неї був неприємний запах. Знає, що раніше у ОСОБА_5 був опікун ОСОБА_8, який пропонував одружитись. Після ОСОБА_8 опікуном ОСОБА_5 була жінка ("дівчина" як вказує свідок), однак, недовго. Свідок вказує, що влітку 2014 р. ОСОБА_5 казала, що має намір відмовитись від ОСОБА_2 як опікуна. Про те, що ОСОБА_2 був чоловіком ОСОБА_5 свідок дізналась лише після смерті ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_10, яка було головою вуличного комітету та проживає на АДРЕСА_2 з 1970 р., пояснила, що знала ОСОБА_5 впродовж тривалого періоду. У 2014 р. ОСОБА_5 їй телефонувала щодо їжі, з приводу зникнення паспорту, до цього просила свідка залишити паспорт на зберігання.

Свідок ОСОБА_11 (викликана за ініціативою відповідача) пояснила, що працює в Шосткинській ЦРЛ у приймальному відділенні (разом з ОСОБА_2.) старшою медичною сестрою. ОСОБА_5 свідок знала до того, оскільки вона (ОСОБА_5.) раніше працювала завідуючою терапевтичного відділення. Їй відомо, що ОСОБА_5 дзвонила до приймального відділення, а два рази свідок бачила ОСОБА_5 у приймальному відділенні. Телефонуючи, ОСОБА_5 прохала до телефона ОСОБА_2 або ОСОБА_2. Знає, що ОСОБА_2 возив ОСОБА_5 продукти. Щодо особистих відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_5 свідку нічого не відомо. Про шлюб ОСОБА_2 свідок дізналась лише після смерті ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_14 (викликаний за ініціативою відповідача), який працює фельдшером приймального відділення Шосткинської ЦРЛ (працює разом з ОСОБА_2 з яким перебуває у службових відносинах та періодично у відносинах підпорядкування), повідомив, що за проханням ОСОБА_2 два рази (згодом свідок сказав три-чотири рази) - весною та влітку 2014 р. був в одному з будинків на АДРЕСА_2 (точної адреси не пам'ятає), допомагав обрізати дерева, ремонтувати паркан. Пам'ятає, що це було вдень. Присутню жінку ОСОБА_2 називав "Захарівна". Хто ця жінка та ким вона доводиться ОСОБА_2 свідок не цікавився. ("...лікар просив допомогти...", "... в їхне особисте життя я не втручався...". На уточнююче запитання свідок відповів, що про особисті відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_5 йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_15 - дільничий інспектор міліції, повідомив, що знає ОСОБА_5 з 2008 р. Йому відомо, що ОСОБА_5 ще до ОСОБА_2 мала опікуна з яким на грунті зникнення майна відносини були припинені. У будинку свідок був останній раз восени 2013 р. Про те, що ОСОБА_2 доглядав за ОСОБА_5, свідку стало відомо лише після її смерті.

Свідок ОСОБА_16 (сусід по городу) пояснив, що влітку (2014 р.) бачив відповідача на городі ОСОБА_5 приблизно раз на тиждень. В 2013 р. ОСОБА_2 свідок не бачив. Зі свого городу бачив ОСОБА_5 та ОСОБА_2 які розмовляли. Про особисті відносини ОСОБА_5 з іншими особами (в т.ч. з ОСОБА_2.) свідку нічого не відомо. Влітку 2014 р. був у будинку ОСОБА_5, давав садові інструменти ОСОБА_5 та на її прохання оглядав замок.

Свідок ОСОБА_6, 1978 р.н., колишня дружина ОСОБА_2 (журнал с.з. від 13.01.2015 р. - а.с. 170) визнала, що саме вона повідомляла органи міліції про виявлення трупу ОСОБА_5 за проханням ОСОБА_2 та займалась питаннями перевезення тіла ОСОБА_5 для здійснення розтину. Свідок повідомила, що ОСОБА_2 проживає у своїй квартирі на вул. Депутатській з 2013 р. Матеріально допомагає утримувати неповнолітніх дітей. Відповідач оплачує комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1. Не заперечує, що ОСОБА_5 неодноразово телефонувала їй як на робочий так і на домашній телефон в т.ч. у вечірній час. З ОСОБА_2 розлучилась восени 2012 р. через подружню зраду.

З наявних у справі документів, наданих приватним нотаріусом ОСОБА_17 /а.с. 43 - 47/ дійсно вбачається, що ОСОБА_5 в 2013 р., незадовго до ОСОБА_2 мала відносини з ОСОБА_8, заповідала йому все своє майно, видавала довіреності, однак, згодом, дані дії було анульовано.

З пояснень ОСОБА_2, наявних в матеріалах перевірки за фактом смерті ОСОБА_5 /а.с. 143 - 161/ вбачається, що він "доглядав " за ОСОБА_5 після того, як вона зламала руку, що також підтвердила ОСОБА_6, яка зазначена у висновку як близький родич померлої /а.с. 148/.

З довідки, виданої 14.07.2014 р. головним спеціалістом організаційного відділу Шосткинської міської ради /а.с. 190/ вбачається, що ОСОБА_5 в будинку № 39 по АДРЕСА_2 проживала сама. На час складання довідки в будинку ніхто не зареєстрований та не проживає.

Водночас, подаючи заперечення проти позову, відповідач не надав будь-яких письмових та/або речових доказів, які б підтверджували обставини його сімейного проживання з ОСОБА_5, а саме, будь-яких, листів, фотографій, відеозаписів святкування певних подій, днів народження. Не підтвердуються дані обставини й показаннями свідків.

Таким чином, з урахуванням досліджених доказів суд прийшов до переконання, що правовідносини шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мали фіктивний характер. При цьому судом враховується попередня поведінка ОСОБА_5, зокрема, її відносини з ОСОБА_8 який надавав їй певні послуги з умовою отримання майна у спадщину, нетривалий характер відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до шлюбу (1 - 2 місяці), що по суті мали характер відносин лікаря та пацієнта так і нетривалий характер самого шлюбу (з 11.02.2014 р. та до ІНФОРМАЦІЯ_6 р., тобто, до дня смерті ОСОБА_5.), суттєва різниця у віці чоловіка (40 р.) та дружини (83 р.), відсутність намірів ОСОБА_2 створювати повноцінну сім'ю, відсутність спільного проживання, оскільки ОСОБА_2 проживав за місцем своєї реєстрації (як визнавав сам на початку судового розгляду), у квартирі на вул. Депутатській (зі слів самого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_2.) та періодично за місцем роботи під час чергування, що зокрема, вбачається з графіків чергувань за період з січня по липень 2014 р. /а.с. 117 - 123/.

Суд вважає, що відносини, які склались між відповідачем та померлою ОСОБА_5 мали ознаки опікунства (піклування), надання послуг, містять елементи договорів довічного утримання або спадкового договору, однак, дані відносини правовою природою та призначенням шлюбу не охоплюються. З цих мотивів судом не враховуються як належні докази надані відповідачем документи щодо здійснення певних витрат на користь ОСОБА_5 як на підтвердження існування сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Суд вважає, що неприязні відносини померлої ОСОБА_5 зі своїми родичами, можлива відсутність догляду за нею з боку потенційних спадкоємців не охоплюється предметом даного позову та суті спору безпосередньо не стосується та виявляє морально-етичний зріз питання, оскільки з матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 не позбавила права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом згідно ч. 2 ст. 1235 ЦК України, будь-яку особу від права на спадкування не усунуто (ст. 1224 ЦК України). Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, позивач довів обґрунтованість своїх вимог.

Керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним з підстави фіктивності шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумскій області 11 лютого 2014 року за актовим записом № 32.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М.Сидорчук