У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Любарської державної нотаріальної контори Житомирської області, Головного управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконною відмови нотаріуса Любарської державної нотаріальної контори Житомирської області Панасюка Володимира Вікторовича у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та представника останнього ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7, проте відповідач відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав наявності інших заповітів.

Вважає вказану відмову незаконною, оскільки в судовому порядку встановлено, що наступні заповіти складені не ОСОБА_7

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2014 року у задоволенні позову до Головного управління юстиції у Житомирській області та про відшкодування моральної шкоди відмовлено, у іншій частині позовні вимоги задоволені.

Визнано незаконною (безпідставною) відмову завідувача Любарської державної нотаріальної контори Панасюка В.В. від 18 березня 2014 року у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Зобов'язано Любарську державну нотаріальну контору в особі завідувача Панасюка В.В. видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Коростківською сільською радою Любарського району Житомирської області 14 березня 2002 року за реєстровим № 19, на ім'я ОСОБА_4, що залишилося після смерті померлого ОСОБА_7

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконною (безпідставною) відмову завідувача Любарської державної нотаріальної контори Панасюка В.В. від 18 березня 2014 року у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а також зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Коростківською сільською радою Любарського району Житомирської області 14 березня 2002 року за реєстровим № 19, на ім'я ОСОБА_4, що залишилося після смерті померлого ОСОБА_7 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Також скасовано рішення районного суду в частині розподілу судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 20 листопада 2014 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у їх задоволенні, апеляційний суд виходив з того, що заявлений позов є передчасним, оскільки нотаріусом не була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка відповідно до Закону України «Про нотаріат» може бути оскаржена особою, прав та інтересів якої стосується дана відмова.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та представника останнього ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук