Справа № 1519/2-1004/11
Провадження № 2/521/331/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 квітня 2015 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Гуревського В.К.,

при секретарі - Гресько О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом, усунення перешкод та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_6, ОСОБА_3, приватний нотаріус Рюміна О.Ю., приватний нотаріус Шевиріна А.О. про скасування акту прилюдних торгів, визнання свідоцтва недійсним, визнання недійсним договору дарування, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_6, ОСОБА_4, приватний нотаріус Рюміна О.Ю., приватний нотаріус Шевиріна А.О. про скасування акту прилюдних торгів, визнання свідоцтва недійсним, визнання недійсним договору дарування, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою звернувся ОСОБА_5 до ОСОБА_6 в якій просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_6 разом з тим хто приживає разом із ним не перешкоджати йому в користуванні ? частиною квартири АДРЕСА_1, а також встановити порядок користування вищезазначеною квартирою, посилаючись на те, що він являється власником ? частини квартири АДРЕСА_1 яка складається з 3-х кімнат. З моменту придбання частини квартири йому перешкоджають в користуванні та проживанні в квартирі, у зв'язку із чим він вимушений звернуться до суду.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, Відділу ДВС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, Одеського філіалу «Укрспецюст» про визнання прилюдних проведених відділом ДВС Малиновського РУЮ 22.02.2002 р. торгів недійсними; визнання Протоколу зірваних повторних прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого відділом ДВС Малиновського РУЮ 22.02.2002 р. недійсними; визнання свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 14.05.2002 р. недійсним; зобов'язати Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості анулювати запис за № 19 дод до стор 98. р.333; відмовити ОСОБА_5 у вселенні в квартиру за адресою : АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 06.11.2001 р. рішенням Малиновського районного суду м. Одеси йому було відмовлено в позові на неправомірні дії державного виконавця відділу ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси, про визнання незаконною постанови про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження. Через три дні - 09.11.2001 р. - він отримав листа з відділу ДВС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси ( вих. № В-9/02-5427 ), в якому повідомлялося про те що ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, вже оцінена і її вартість, згідно висновку будівельно-технічної експертизи, становить 24827,0 грн. На вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси він 06.12.2001 р. подав апеляційну скаргу з проханням про його скасування. Ухвалою судової колегії в цивільних справах Одеського апеляційного суду від 20.02.2002 розгляд скарги було призначено на 5 березня 2002. Однак 07.12.2001 р. він отримав повідомлення від Одеської філії «Укрспецюст » про те, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, а саме ? частина за адресою: АДРЕСА_1, будуть проведені 24 грудня 2001 р. о 12.30. 16.12.2001 р. він звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси зі скаргою на незаконні дії державної виконавчої служби Малиновського району м. Одеси та Одеської філії «Укрспецюст». 24.12.2001 Малиновський районний суд м. Одеси виніс рішення у задоволенні його скарги і визнав дії державної виконавчої служби Малиновського району не відповідними вимогам закону, заборонивши проводити будь-які дії по виконанню рішення Малиновського місцевого суду м. Одеси від 06.11.2001 р. до вступу рішення в законну силу. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.2001 оскарженню не підлягає. Дане рішення було відправлено і зареєстровано в Одеській філії «Укрспецюст » до початку прилюдних торгів, а саме 24.12.2001 р. в 11.40 . Копія ухвали була отримана Малиновського управління юстиції м. Одеси 24.12.2001 р. 28.12.2001 р. він отримав повідомлення, про те, що всупереч рішенню Малиновського районного суду від 24.12.2001 р. публічні торги проводилися, але не відбулися через відсутність покупців.

Одеська філія «Укрспецюст» вказала у своєму повідомленні, що у нього є рішення Малиновського районного суду від 24.12.2001 р. про заборону вчиняти будь-які виконавчі дії з квартирою за адресою: АДРЕСА_1. Зміст ухвали Малиновського районного суду від 24.12.2001 р. про заборону вчиняти будь-які виконавчі дії з квартирою за адресою: АДРЕСА_1 також було відомо і ОСОБА_5 Однак, після цього в порушення закону Одеська філія «Укрспецюст » повідомленням № 58/вих . від 05.02.2002 р., тобто до вступу рішення Малиновського місцевого суду м. Одеси від 06.11.2001 р. законної сили, інформує його про те, що прилюдні торги відбудуться 22 лютого 2002 р. Відділом ДВС Малиновського РУЮ можуть бути незаконно проведені торги, і вважав отримане повідомлення від 05.02.2002, принаймні, помилкою. Однак, як йому стало відомо з копії позовної заяви та додатків позивача ОСОБА_5, він завідомо незаконно таки придбав ? частину квартири АДРЕСА_1 на прилюдних торгах , які були проведені 22 лютого 2002 р., і заявив вимоги власника, пред'явивши, виписане на підставі акту про проведення прилюдних торгів, затвердженого відділом ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси від 22.02.2002 р., свідоцтво про право власності, виданого нотаріусом 14.05.2002 р. Таким чином, відділом ДВС Малиновського РУЮ 22.02.2002 р. були незаконно проведені торги, незаконно виданий протокол таких, що не відбулися повторних прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Також всупереч ухвалі Малиновського районного суду від 24.12.2001 р. та до набрання рішення Малиновського районного суду від 06.11.2001 р. законної сили, відділом ДВС Малиновського РУЮ 22.02.2002 р. було видано акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, однак час проведення торгів в ньому було вказано інше. У свою чергу, ОСОБА_5, маючи на копії ухвали Малиновського районного суду від 24.12.2001 р. про заборону вчиняти будь-які виконавчі дії з квартирою за адресою: АДРЕСА_1, приховав від нотаріуса його існування, що призвело до неправомірного виписування нотаріусом свідоцтва про право власності НОМЕР_1 та неправомірної реєстрації його в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості за № 19 дод. до стор. 98. р. 333.

До Малиновського суду із зустрічною заявою звернулася ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в якій просила відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на те, що дана квартира була придбана нею разом з її чоловіком ОСОБА_6 в шлюбі 23 грудня 1996 року згідно з договором купівлі-продажу № 17997. Власниками даної квартири стали: її чоловік ОСОБА_6, їх малолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також вона, як дружина і член сім'ї. Згідно з вимогами ст. 50 ЖК України, не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї двома і більше сім'ями, а ОСОБА_5 вже інша сім'я, яка не має з їх сім'єю нічого спільного.

ОСОБА_5 надав до суду заперечення в яких зазначив, що зустрічні позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки в ухвалі Малиновського райсуду м. Одеси від 24.12.2001 року сказано про те , що дії виконавчої служби визнані не відповідними вимогам закону і заборонено виконувати будь-які дії по виконанню рішення Малиновського місцевого суду від 06.11.2001 року. Цим рішенням від 06.11.2001 року Малиновський суд відмовив ОСОБА_6 в позові на неправомірні дії держвиконавця ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси та про визнання незаконною постанови про арешт його майна та оголошення заборони на відчуження. У рішенні про заборону вчиняти будь-які виконавчий дії з квартирою ні сказано ні слова. Тобто суд фактично визнав дії виконавця законними. Це рішення і оскаржив ОСОБА_6 до апеляційного суду. А основне рішення від 26.04.2000 року, яким Київський райсуд м. Одеси зобов'язав стягнути з ОСОБА_6 54110 грн. на користь нього, на підставі якого і діяли виконавці набуло законної сили, ОСОБА_6 це рішення не оскаржив.

ОСОБА_4 надала доповнення до зустрічної позовної заяви в якій зазначила, що ОСОБА_5, за кілька днів до чергового судового засідання, навмисне оформив договір дарування (серії НОМЕР_2, реєстровий номер 910) на спірну частину квартири на ОСОБА_2. Даний договір дарування є незаконним, оскільки свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_5, на підставі чого просила визнати договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 серії НОМЕР_2, реєстровий номер 910 недійсним і виключити його з реєстру та з метою забезпечення позовних вимог, щоб уникнути подальших зловживань зі спірною квартирою з боку ОСОБА_5, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 на її спірну частину.

Сторони неодноразово уточнювали позовні вимоги.

До суду був поданий позов від ОСОБА_3, яка просила визнати протокол повторних прилюдних від 22.02.2002 р. по реалізації ? частини АДРЕСА_1 недійсними; визнати акт про проведення прилюдних торгів від 22.02.2008 р. по реалізації ? частини АДРЕСА_1 недійсними. Після остаточного уточнення позовних вимог просила визнати протокол повторних прилюдних від 22.02.2002 р. по реалізації ? частини АДРЕСА_1 недійсним; визнати акт про проведення прилюдних торгів від 22.02.2002 р. по реалізації ? частини АДРЕСА_1 недійсним; визнати свідоцтва про право власності на ? частину АДРЕСА_1 від 14.05.2003 р., видане на ім'я ОСОБА_5 недійсним; визнати договір дарування ? частини АДРЕСА_1 від 4.02.2004 р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 недійсним.

У подальшому ОСОБА_4 в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України було подано позовну заяву до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Спеціалізованого державного підприємства "Укрспецюст", Першого відділу державного виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції у м. Одесі, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_3, приватний нотаріус Рюміна О.О., приватний нотаріус Шевиріна А.О., в якій просить визнати протокол повторних прилюдних торгів від 22.02.2002 року по реалізації ? частини квартири АДРЕСА_1 недійсним; визнати акт про проведення прилюдних торгів від 22.02.2002 року по реалізації цього ж майна, визнати свідоцтво про право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 недійсним; визнати договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1 від 04 лютого 2004 року, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 недійсним.

ОСОБА_5, ОСОБА_2 остаточно просили встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким чином: - житлову кімнату площею 10,2 кв. м. та вбудовану шафу площею 0,5 кв. м., загальною площею 10,7 кв. м. (частка в майні 24:100) виділити у користування ОСОБА_2; - житлову кімнату площею 13,8 кв. м., житлову кімнату площею 18,9 кв. м., вбудовану шафу площею 0,3 кв. м., вбудовану шафу площею 0,4 кв. м., балкон площею 1,0 кв. м., загальною площею 34,4 кв. м. (частка в майні 76:100) виділити у користування ОСОБА_3. -коридор площею 7,5 кв. м.; - кухню площею 5,5 кв. м.; - ванну кімнату площею 2,1 кв. м.; - туалет площею 1,1 кв. м., залишити в спільному користуванні співвласників. Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні власністю - належною на праві приватної власності частиною квартири АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині вимог щодо припинення права власності ОСОБА_3 на 26/100 частини квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 права власності на 26/100 частини квартири АДРЕСА_1 - залишено без розгляду.В іншій частині вимог продовжено провадження у справі.

До суду надано свідоцтво про шлюб, за яким ОСОБА_3 змінила прізвище на «ОСОБА_3».

Судом неодноразово призначалися по справі судові експертизи, неодноразово оголошувалися перерви для укладення мирової угоди за ініціативою однієї або іншої сторони. Сторони не дійшли згоди про укладенні мирової угоди.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову ОСОБА_2, а у зустрічних позовах ОСОБА_4, ОСОБА_3 відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2005 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за позовом до ОСОБА_6 про вселення, про встановлення порядку користування житловим приміщенням і не перешкоджання в користуванні правом власності частиною квартири - було відмовлено. Визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; визнано недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_3 від 14.05.02, реєстровий НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_5 і зобов'язано нотаріальну контору анулювати реєстрову запис в реєстрову книгу; визнано недійсним договір дарування частини квартири НОМЕР_2 від 04.02.04, реєстровий № 910 на ім'я ОСОБА_2 та зобов'язано нотаріальну контору анулювати реєстрову запис в реєстровій книзі.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 липня 2005 року було скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2005 року. Спара направлена на новий розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 23 грудня 1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були співвласниками квартири АДРЕСА_1, на момент купівлі-продажу квартири частки між ними визначені не були.

Дана квартира ними була придбана, коли ОСОБА_3 була неповнолітньою, а ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_4.

Державною виконавчою службою Малиновського районного управління юстиції за участю Одеської філії державного підприємства «Укрспецюст» були проведені повторні прилюдні торги ? частини квартири АДРЕСА_1, які були визнані, що не відбулися.

Зазначені торги проводилися у зв'язку з тим, що за рішенням Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 повинен сплатити на користь ОСОБА_5 кошти за несвоєчасне повернення боргу.

Згідно протоколу повторних прилюдних торгів від 22 лютого 2002 року і акту прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна від 22 лютого 2002 року кредиторові ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 згідно договору дарування від 04 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Рюміною О.О., є власницею ? частини квартири АДРЕСА_1, яку подарував ОСОБА_5

Співвласниця ОСОБА_3 створює умисні перешкоди, в зв'язку з чим, починаючи з моменту придбання частини квартири, ОСОБА_2 не має можливості користуватися нею.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321, 391 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2011 року, 08 червня 2012 та 08 липня 2014 року були призначені у цивільній справі судові будівельно-технічні експертизи, на вирішення яких поставлено питання: - Яка ринкова вартість 1 кв. м. квартири АДРЕСА_1

Відповідно до висновків № 178/2911 від 21 листопада 2011 року, № 117/2012 від 19 вересня 2012 року, № 091/2014 від 22 вересня 2014 року, ринкова вартість 1 кв. м. квартири АДРЕСА_1 станом на 22 вересня 2014 року складає 9420,0 гривень (698,0 доларів США).

Оскільки порядок користування між співвласниками не встановлено, тому Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено висновок № 14744 від 29 січня 2007 року, на розгляд якої було поставлено питання щодо можливих варіантів порядку користування зазначеною квартирою з урахуванням рівних часток співвласників. Так, згідно Першого варіанту висновку І Співвласнику з часткою ? запропоновано виділити: - житлову кімнату «6» - пл. 10,2 кв. м., - вст. шкаф «7» - пл. 0,5 кв. м. як прилеглий. Всього: - пл. 10,7 кв. м. Реальна частка складає 24/100 (10,2 кв. м. : 42, 9 кв. м.). II Співвласнику з часткою ? запропоновано виділити: - жила кімната - пл. 13,8 кв. м., - жила кімната - пл. 18, 9 кв. м. як прилегла, - вст. шкаф - пл. 0,3 кв. м. як прилеглий, вст. шкаф - пл. 0,4 кв. м. як прилеглий, - балкон - пл. 1,0 кв. м. Всього: пл. 34, 4 кв. м. Реальна частка складає 76/100 (32,7 кв. м. : 42,9 кв. м.). В загальне користування співвласників при подібному поділі виділяються підсобні приміщення: - коридор - пл. 7,5 кв. м., - кухня - пл. 5,5 кв. м., - ванна кімната - пл. 2,1 кв. м., - туалет - пл. 1,1 кв. м.

Таким чином, позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, встановивши порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким чином: - житлову кімнату площею 10,2 кв. м. та вбудовану шафу площею 0,5 кв. м., загальною площею 10,7 кв. м. (частка в майні 24:100) виділити у користування ОСОБА_2; - житлову кімнату площею 13,8 кв. м., житлову кімнату площею 18,9 кв. м., вбудовану шафу площею 0,3 кв. м., вбудовану шафу площею 0,4 кв. м., балкон площею 1,0 кв. м., загальною площею 34,4 кв. м. (частка в майні 76:100) виділити у користування ОСОБА_3. - коридор площею 7,5 кв. м.; - кухню площею 5,5 кв. м.; - ванну кімнату площею 2,1 кв. м.; - туалет площею 1,1 кв. м., залишити в спільному користуванні співвласників. Усунувши ОСОБА_2 перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення в спірну квартиру та зобов'язавши ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні власністю.

Щодо зустрічних позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2000 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 було стягнуто 54110,00 грн. та судові витрати. З метою виконання даного рішення суду державним виконавцем Гончаровим В.П. було накладено арешт на майно боржника, в тому числі і на ? частини квартири АДРЕСА_1, яка згідно договору купівлі-продажу в рівних частках належала боржнику ОСОБА_6 та його дочці ОСОБА_3 В зв'язку з відсутністю іншого майна боржника частка квартири, що за договором купівлі-продажу належала боржнику, була виставлена на публічні торги.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 грудня 1996 року ОСОБА_3 є власницею ? частини квартири АДРЕСА_1 Співвласником другої половини зазначеної квартири згідно цього ж договору купівлі-продажу був її батько - ОСОБА_6 В процесі виконавчого провадження на половину, що належала ОСОБА_6 було накладено арешт та виставлено на публічні торги. В зв'язку з тим, що останні не відбулись, в порядку, передбаченому Закону України «Про виконавче провадження», дана частка даної квартири була передана стягувачу - ОСОБА_5 Таким чином, в своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_3 не навела жодної правової підстави та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження того, що було порушено її право власності на ? частки квартири. Зміна власника ідеальної ? частки квартири ніяк не могло та не може порушити права співвласника у спільній частковій власності, а отже заміна спільного часткового співвласника з батька ОСОБА_6 на ОСОБА_5 не є порушенням прав ОСОБА_3

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 то вони також задоволенню не підлягають, оскільки державним виконавцем Гончаровим В.П. в ході виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2000 року було накладено арешт на майно боржника, в тому числі і на ? частини квартири АДРЕСА_1, яка згідно договору купівлі-продажу в рівних частках належала боржнику ОСОБА_6 та його дочці ОСОБА_3

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон № 606-ХІV «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Згідно ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 248-22 ЦПК України від 18 липня 1963 року, які діяли на момент виникнення спору (2001-2002 роки), скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. ОСОБА_4 не тільки пропущено строк на звернення до суду, але й не зазначається поважності причин пропуску строку позовної давності, не ставиться питання про його поновлення.

Відповідно до ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому, позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає в зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Згідно положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказ Мінюсту України від 27 жовтня 1999 № 68/5 (далі Тимчасове положення). Цим Тимчасовим положенням визначено, що (згідно п. 7.3.) якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця.

Відповідно до п. 5.12.7. Інструкції від 15 грудня 1999 № 74/5, якщо стягувач протягом 15 днів письмово не заявить про своє бажання залишити за собою непродане майно, то арешт з майна знімається, воно повертається боржникові, а виконавчий документ у разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, повертається стягувачеві без виконання. Майно передається стягувачу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. При передачі стягувачу майна державним виконавцем складається акт. Постанова державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт державного виконавця про передачу стягувачу майна є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно відповідно до чинного законодавства.

На підставі протоколу повторних прилюдних торгів, що не відбулися від 22 лютого 2002 року, складеного відповідно до п. п. 4.9, 7.3 Тимчасового положення (лот № 16) - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 було знято з торгів на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», про що сповіщено відділ ДВС Малиновського районного управління юстиції для визначення стягувачами за собою даного нерухомого майна (а.с. 24 Т. 1). У виконання положень п. 5.12.7. Інструкції державним виконавцем було складено акт про передачу стягувачу майна від 22 лютого 2002 року (а. с. 25 Т. 1), що стало підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1. 08 травня 2002 року державним виконавцем було винесено постанову про зняття арешту зазначеного майна для видачі нотаріусом свідоцтва (а. с. 40, т. 1).

14 травня 2002 року приватний нотаріус Шевиріна А.О. видала ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, державним виконавцем було вчинено усі ті дії, що передбачені Законом № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, при здійсненні даних дій, а саме при складанні акту та його видачі не було допущено жодних порушень як норм матеріального, так і норм процесуального права.

ОСОБА_5, виявивши бажання залишити за собою непродане майно, а саме непродану ? частини квартири АДРЕСА_1 реалізував своє законне право на повернення боргу. При цьому, що вартість частки квартири, визначена експертним висновком в процесі виконавчого провадження, була меншою, ніж сума вся боргу, таким чином, після отримання у власність частки квартири ОСОБА_5 не зміг отримати належний йому до стягнення борг від ОСОБА_6

Що ж до порушення державним виконавцем під час визначення майна, що підлягає стягненню частки в спільній сумісній власності подружжя (в процесі підготовки до публічних торгів), та відповідних правових наслідків цього порушення, то з цього питання Верховний Суд України у складі суддів Яреми А.Г., Григорєвої Л.І., Патрюка М.В., Гуменюка В.І.,Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л. у постанові від 24 жовтня 2012 року рішення за № 27226081, (судова справа № 6-11 бцсі2) висловив свою правову позицію, згідно з якою підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32. ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону). При цьому дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання частково недійсним акту про проведення прилюдних торгів від 22 лютого 2002 року по реалізації ? частини квартири АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності.

При видачі свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо торги (аукціон) не відбулися (відбувся) слід застосовувати Правила ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2020 року за №3253/5. Особливість видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів згідно з цими правилами полягає у тому, що від нотаріуса не вимагається перевіряти факт належності нерухомого майна колишньому власнику, витребувати правовстановлюючі документи, відомості про факт реєстрації майна та інші документи, як при відчуженні нерухомого майна. Оскільки продаж є примусовим, всі необхідні відомості та документи повинні бути витребувані попереднім провадженням судових органів чи державним виконавцем і залишаються у їх провадженні. Таки чином, позивачі в частині позовних вимог також не надали належних та допустимих доказів того, що в процесі видачі свідоцтва про право власності нотаріусом було допущено будь-яке порушення норм матеріального чи процесуального права (форми, змісту чи порядку видачі свідоцтва), позивачами не наведено відповідних правових підстав своїх позовних вимог, що суперечить ст. 119 ЦК України, що дає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

04 лютого 2004 року стягувач ОСОБА_5 з метою поліпшення житлових умов своєї родини подарував належну йому частку квартири своїй матері - ОСОБА_2, (договір дарування від 04 лютого 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Рміною О.О.), яка мала намір переїхати до цієї квартири для постійного проживання. Тому, позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На момент вчинення правочину - а саме укладання договору дарування сторонами було додержано усіх вимог, встановлених ст. 203, 208, 209, 210, 717-722 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 16, 119, 203, 204, 205, 208, 209, 210, 256, 261, 267, 317, 328, 717-722 ЦК України, ст. ст. 11, 27, 31, 60, 212-215, 217 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом, усунення перешкод та вселення - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким чином:

· житлову кімнату площею 10,2 кв. м. та вбудовану шафу площею 0,5 кв. м., загальною площею 10,7 кв. м. (частка в майні 24:100) виділити у користування ОСОБА_2;

· житлову кімнату площею 13,8 кв. м., житлову кімнату площею 18,9 кв. м., вбудовану шафу площею 0,3 кв. м., вбудовану шафу площею 0,4 кв. м., балкон площею 1,0 кв. м., загальною площею 34,4 кв. м. (частка в майні 76:100) виділити у користування ОСОБА_3.

· коридор площею 7,5 кв. м.;

· кухню площею 5,5 кв. м.;

· ванну кімнату площею 2,1 кв. м.;

· туалет площею 1,1 кв. м., залишити в спільному користуванні співвласників.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні власністю частиною квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Гуревський В.К.