Провадження № 2/127/529/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю, факту спільного будівництва та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю в період з 2007 року по 2012 року, факту спільного будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 та вселення в нього. Свій позов мотивував тим, що з 2002 року по 2012 рік сторони вели спільне господарство, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мали намір укласти шлюб. В 2002 році у них народилась донька. Вважає, що факт спільного проживання підтверджується народженням доньки. В період з 2007 року по 2012 рік на земельній ділянці, яка належить матері відповідачки ОСОБА_6 та з її згоди, сторони побудували за кошти позивача двохповерховий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 зазначає, що факт будівництва за його кошти підтверджується тим, що відповідачка в цей час не працювала та разом з донькою перебувала на його утриманні. Позивач виїздив на роботу до Росії, надсилаючи кошти на ім'я відповідачки та ОСОБА_6 системами банківського переказу. Разом з тим, вказує, що з 2012 року сторони перестали проживати разом, при цьому домовились, що відповідачка буде частинами повертати кошти витрачені ним на будівництво в розмірі 50000,00 доларів США. Виплативши 5000,00 доларів США, відповідач надалі відмовилась їх сплачувати. На даний час позивач позбавлений можливості користуватись та проживати у будинку. За наведеного, позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачкою в період з 2007 року по 2012 рік, факт спільного будівництва будинку та вселити його в будинок АДРЕСА_1

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Крім того, позивач, під час судового засідання 06 жовтня 2014 року уточнив позовні вимоги та зазначив, що просить встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачкою в період з 2002 року по 10 квітня 2011 року.

Представник відповідача, він же представник третьої особи, ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. При цьому зазначив, що посилання позивача на народження доньки ОСОБА_8, як доказ проживання однією сім'єю, є необґрунтованим. За даними свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян запис про батька дитини здійснений на підставі ст.135 СК України. Щодо вселення позивача у спірний будинок, то вказував на відсутність у позивача такого права, адже будинок належить на праві власності третій особі ОСОБА_6 та її брату ОСОБА_9 При цьому земельна ділянка на якій розташований спірний будинок належить третій особі ОСОБА_6, яка і здійснювала будівництво за власні кошти, а також позичивши кошти у позивача, які нею повернуті. Крім того, звертав увагу, що відповідачка з 2009 року проживала з іншим чоловіком - ОСОБА_10 з яким в 2010 році уклала шлюб та виїхала на постійне місце проживання до Канади, а сам позивач з 1997 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_13, який є братом позивача, повідомив, що в весняно-осінній період 2007 року брав участь у будівництві будинку по АДРЕСА_1 на прохання брата для його родини, кошти на будівництво надавав позивач, розрахунок з робітниками також проводив він. Крім того, вказував, що з 2002 року сторони проживали однією сім'єю, разом приїжджали на Тернопільщину в гості.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали інвентаризаційної справи, матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Позивач, звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, як на доказ, посилається на народження в 2002 році спільної доньки ОСОБА_8 Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 сер. НОМЕР_1 від 10 жовтня 2002 року, батьками останньої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 28). При цьому, як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 17 червня 2010 року № 4 щодо реєстрації актового запису про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 29). Тобто, при реєстрації актового запису про народження ОСОБА_8 відомості про батька дитини, а саме ім'я та по батькові, записані за вказівкою матері, тобто ОСОБА_5 При цьому суд звертає увагу на те, що лише наявність спільних дітей не свідчить про факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, адже для встановлення такого факту необхідні докази того, що мали місце фактичні шлюбні стосунки з яких вбачається, що сторони вважали себе чоловіком та дружиною, піклувались один про одного, вели спільне господарство тощо. Разом з тим, належних та допустимих доказів щодо цього позивачем не надано. Не підтверджує вказану обставину і показання свідка, який є рідним братом позивача та лише з весни по осінь 2007 року перебував у м. Вінниці, в той час коли позивач перебував за кордоном України. Як і не підтверджують її надані позивачем фотографії, які не є доказами в силу положень ст.ст.58,60 ЦПК України.

Суд бере до уваги, що відповідачка з 25 листопада 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином Канади ОСОБА_10 що підтверджується свідоцтвом про шлюб сер. НОМЕР_2 від 25 листопада 2010 року (а. с. 39), що спростовує твердження позивача про спільне проживання з позивачкою в період з 25 листопада 2010 року по заявлену позивачем дату.

До того ж, суд звертає увагу, що за даними квартального комітету «Слов'янка» за адресою: АДРЕСА_1 позивач не був зареєстрований та будь-які особи без реєстрації не проживали, про що свідчить довідка від 20 серпня 2014 року № 824. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт проживання однією сім'єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу.

Щодо позовної вимоги позивача про встановлення факту спільного будівництва будинку по АДРЕСА_1 суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 4-756, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 є спадкоємцями майна ОСОБА_15, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в рівних частках. Спадкове майно складається з житлового будинку з господарським будівлями по АДРЕСА_1 (а. с. 30). ОСОБА_6 є також власником земельної ділянки 0,0291 га. за цією ж адресою, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку сер. ЯЖ № 263329 від 27 червня 2008 року (а. с. 31). З матеріалів інвентаризаційної справи на будинковолодіння по АДРЕСА_1 оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що остання інвентаризація об'єктів нерухомого майна проведена в 2006 році, відомості про збудовані об'єкти відсутні. Натомість, сторонами не заперечується наявність за зазначеною адресою самочинного будівництва двоповерхового будинку, яке розпочато в 2007 році. При цьому між сторонами наявний спір з приводу осіб, які здійснювали таке будівництво.

Позивачем на підтвердження вказаного факту спільного будівництва з відповідачкою жодних письмових доказів не надано. Не підтверджує факту спільного будівництва саме сторін у справі і свідок ОСОБА_16 При цьому, представник відповідачки та третьої особи заперечуючи вказані обставини, стверджує, що самочинне будівництво на власній земельній ділянці здійснювалось ОСОБА_6 за особисті кошти, зокрема і на позичені в розмірі 5000,00 доларів США у позивача. На підтвердження розрахунку з позивачем надані копії чеків, квитанцій та заяв про перерахування ОСОБА_6 на рахунок позивача коштів на загальну суму 5672,3 грн. та 2450 доларів США в період з квітня 2012 року по січень 2013 року (а. с. 32-37). За наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів щодо спільного будівництва з відповідачкою будинку, а тому вимога про встановлення такого факту задоволенню не підлягає. Суд зазначає, що посилання позивача на положення ст. 74 СК України, відповідно до яких, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, є безпідставним, адже судом не встановлений факт проживання сторонами однією сім'єю, так само і позивачем не доведено набуття будь - якого майна.

Крім того, позивач звертаючись до суду з позовом, просить вселити його в побудований будинок. Нормами ЖК України передбачено порядок та підстави вселення осіб в житлові приміщення, що належать громадянам на праві власності.

Як встановлено в судовому засіданні, власниками будинковолодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_6 Натомість, позовна вимога про вселення пред'явлена до відповідачки ОСОБА_5 Судом не встановлено факту спільного будівництва сторонами у справі будинку за цією адресою та набуття ними права власності на вказане майно, а отже, відповідачка є неналежним відповідачем щодо цієї вимоги, а тому зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач просить вселити його в житлове приміщення, яке за даними інвентаризаційної справи на будинковолодіння по АДРЕСА_1 відсутнє, є самочинно побудованим, не введеним в експлуатацію, що визнається сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі з підстав його недоведеності.

На підставі викладеного, керуючись ст.74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю, факту спільного будівництва та вселення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлений у встановлений ч. 3 ст. 209 ЦПК України п'ятиденний строк.

Суддя: