Справа № 192/2308/14
Провадження № 2/192/42/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2015 р. смт.Солоне

Солонянський районний суд Дніпропетровської області

в особі головуючого - судді Трещової Н. М.,

при секретарі Папян Д. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №051/08-ФЛ/11 та за договором №040-Р/002396 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 травня 2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") та ОСОБА_1 був укладений договір №040-Р/002396 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки, згідно п.1.1 якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок НОМЕР_1 і надав відповідну платіжну карту Vіsа Еlесtron, а згідно п. 4.6.2 договору передбачено списання з вказаної карти сум комісійної винагороди, згідно з Тарифами банку. Також, відповідно до п. 5.1 Договору відповідач зобов'язаний не допускати виникнення несанкціонованого овердрафту і несе відповідальність за його виникнення в розмірі встановленому тарифами банку, а саме в розмірі 40%. Шляхом опублікування в газеті "Урядовий кур'єр" № 232 від 13 грудня 2011 року позивач змінив умови вказаного договору, відповідно до п. 10.5 договору, в частині плати за несанкціонований овердрафт та встановив новий розмір відсотків на рівні 60%, тому вважає, що з відповідача необхідно стягнути 2 360 гривень 51 копійка по нарахованих відсотках за прострочений (несанкціонований) овердрафт.

Також позивач посилається на те, що 03 червня 2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") та ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №051/08-ФЛ/11 з розміром кредитного ліміту 5 000 гривень 00 копійок, зі сплатою 22% річних на строк до 05 квітня 2010 року. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання щодо погашення заборгованості та сплаті відсотків, то позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості та заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2012 року у справі №0438/1656/2012 було ухвалено стягнути з відповідача заборгованість станом на 07 червня 2012 року. При цьому позивач посилається на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін за укладеними договорами і не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє позивача від отримання сум, передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України, оскільки належним виконанням зобов'язання є його виконання.

Позивач посилається на те, що строк позовної давності був перерваний внаслідок виконання відповідачем зобов'язання щодо сплати заборгованості відповідно до постанови відділу державної виконавчої служби від 25 січня 2013 року про закінчення виконавчого провадження, а тому станом на 11 вересня 2014 року позивач нарахував пеню в розмірі 8 724 гривні 78 копійок за період з 11 вересня 2013 року по 11 вересня 2014 року, яку просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.83) в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, за підписом представника Демиденко А. М., який діє на підставі довіреності від 27 січня 2014 року зі строком дії до 27 січня 2015 року, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив здійснювати розгляд справи без участі представника позивача (а.с.84-86). Оскільки заява надійшла до суду 13 січня 2015 року, тобто в період дії повноважень представника позивача по довіреності, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача згідно поданої заяви.

Відповідач ОСОБА_1, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.88), в судове засідання не заявилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі за участю адвоката ОСОБА_3 (а.с.113).

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі укладеного договору про надання правової допомоги від 07 грудня 2014 року (а.с.76-77), який про час та місце слухання справи повідомлений належним чином згідно розписки про отримання повістки (а.с.81) в судове засідання 29 січня 2015 року не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги не визнав, просив розглянути справу за його відсутності (а.с.115).

В письмових запереченнях проти позову (а.с.70-74), адвокат ОСОБА_3 підтвердив факт укладання відповідачкою договорів про відкриття карткового рахунку, згідно з умовами якого строк дії картки становить до травня 2010 року та про відкриття відновлювальної кредитної лінії на суму 5 000 гривень строком до 05 квітня 2010 року. Стосовно стягнення пені в сумі 6 364 гривні 27 копійок, то представник відповідача зазначає, що позивачем не зазначено основну суму заборгованості з якої позивач здійснив розрахунок пені, а тому такі вимоги є зловживанням та маніпуляцією правовими нормами. Надав суду заяву про застосування строку позовної давності до стягнення суми пені, оскільки вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності закінчився 10 вересня 2013 року, а з позовом позивач звернувся лише 16 вересня 2014 року, тобто з пропуском встановленого строку. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог з цих підстав (а.с.114).

Стосовно вимог про стягнення плати за користування несанкціонованим овердрафтом, то представник відповідача зазначив, що позивачем не вказано коли, на яку суму та внаслідок якої операції відповідач перевищила встановлений ліміт карти, а зміна умов договору щодо підвищення процентів з 40 до 60 шляхом опублікування відомостей в газеті "Урядовий кур'єр" є несправедливою та непередбаченою умовами договору, тому таку публікацію не можна сприймати як внесення змін до договору, у зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача надав письмові пояснення на заперечення представника відповідача, в яких зазначив, що представник відповідача плутає поняття "платіжна картка" та "картковий рахунок", а кредитні кошти були перераховані на картковий рахунок, який, відповідно до умов договору про відкриття карткового рахунку №040-Р/002396, не закритий і строк його дії згідно п. 10.1 - на невизначений строк. Стосовно надання розрахунку по нарахованих відсотках по простроченій (несанкціонованій) заборгованості, то підставою для їх нарахування є розділ 5 договору №051/08-ФЛ/11, а підставою для нарахування пені є п.6.1 цього ж договору, згідно якого за прострочення повернення кредитних ресурсів або сплати процентів відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення (а.с.89-111).

Представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій він зазначає, що звернення до суду із позовом про стягнення основного боргу не перериває позовної давності за окремою вимогою про стягнення пені та за користування несанкціонованим овердрафтом. В силу ст. 258 ЦК України річний строк по вимогам щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) сплинув ще 05 квітня 2011 року (через рік з дати, коли мав бути повернений кредитний ресурс), тобто задовго до подачі даної позовної заяви. Строк дії платіжної карти, яку отримала відповідач, сплинув ще в травні 2010 року, а тому починаючи 01 червня 2010 року ОСОБА_1 не мала можливості скористатися будь-якими коштами з цього рахунку. Крім того, адвокат зазначає, що позивач отримав вже два рішення суду від 17 листопада 2010 року та від 10 вересня 2012 року про стягнення заборгованості за спірними договорами, які в рамках виконавчого провадження були виконані відповідачем. На підставі зазначеного просить суд застосувати строк позовної давності до пред'явленого позову та відмовити в його задоволенні (а.с.78-79).

Представник ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" надав письмові заперечення на заяву про застосування позовної давності, в яких вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін по укладеним договорам, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє позивача від отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Вважає, що за час слухання справи та добровільного виконання рішення суду продовжували діяти умови укладених договорів, нараховувались проценти за користування кредитними коштами, а тому за період з 08 червня 2012 року до 11 вересня 2014 року утворилася заборгованість по нарахованих відсотках та пеня, які підлягають стягненню з відповідача (а.с.94-97,107-109).

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явились в судове засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (а.с.24-33) та ОСОБА_1 був укладений договір №040-Р/002396 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки, згідно п.1.1 якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № 4476 0701 0015 9219 і надав відповідну платіжну карту Vіsа Еlесtron строком на два роки, а згідно п. 4.6.2 договору передбачено списання з вказаної карти сум комісійної винагороди по платіжних картках відповідно до Тарифів банку за відкриття, дворічне обслуговування картрахунку і платіжних карток, згідно з Тарифами банку, які передбачені в п. 3 вказаних Тарифів (а.с.7-8,9).

Відповідно до розписки про отримання картки (а.с.10) відповідач отримала картку № 4476 0701 0015 9219 зі строком дії до травня 2010 року (а.с.75) та згідно умов договору уповноважувала банк самостійно проводити списання коштів протягом двох років, із необмеженим строком дії договору відповідно до п. 10.1.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що відповідач зобов'язаний не допускати виникнення несанкціонованого овердрафту і несе відповідальність за його виникнення в розмірі встановленому Тарифами банку, а саме п. 3.14 Тарифів в розмірі 40% (а.с.9 оборот).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач не надав суду доказів здійснення ОСОБА_1 несанкціонованого овердрафту за договором, не зазначив його суму, як не надав і доказів зміни розміру відсотків за його користування до 60%. Тому суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог щодо стягнення 2 360 гривень 51 копійка в якості нарахованих відсотків за прострочений (несанкціонований) овердрафт.

Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") та ОСОБА_1 був укладений договір №051/08-ФЛ/11 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до п.2.1 якого банк надав відповідачу кредитні ресурси шляхом відкриття на картковий рахунок, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки Vіsа Еlесtron № 4476 0701 0015 9219 відновлювальної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту 5 000 гривень та сплатою 22% річних за користування кредитними ресурсами строком до 05 квітня 2010 року (а.с.11-13).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати відсотків, позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення (а.с.12 оборот).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2012 року у справі №0438/1656/2012 за позовом ПАТ банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача станом на 07 червня 2012 року було стягнуто 969 гривень 07 копійок заборгованості по кредиту та 544 гривні 58 копійок нарахованих відсотків (а.с.5-6), а рішення суду виконано відповідачем лише 25 січня 2013 року (а.с.16-17).

Статтею ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором, а згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки відповідач своєчасно не виконував свої зобов'язання за договором №051/08-ФЛ/11 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, то позивач з 07 червня 2012 року мав право на нарахування штрафних санкцій за невиконання умов договору.

Позивачем наданий суду розрахунок пені за прострочену заборгованість (а.с.15), з якого вбачається, що станом на 11 вересня 2013 року заборгованість відповідача становить 1 265 гривень 23 копійки, а станом на 11 вересня 2014 року пеня нарахована в розмірі 1% за кожен день прострочення, відповідно до п. 6.1. договору та становить 6 364 гривні 27 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у ст.ст. 599,600,604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням проведеним належним чином, а належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Оскільки у зазначених правових нормах відсутня така правова підстави як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, а п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України - спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення пені 18 вересня 2014 року за період з 08 червня 2012 року по 11 вересня 2014 року, а представник відповідача надав суду заяву про застосування річного строку позовної давності, згідно якої строк позовної давності стосовно стягненні пені за порушення виконання умов договору закінчився 10 вересня 2013 року (з моменту ухвалення рішення суду від 10 вересня 2012 року).

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та є підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення пені, яка виникла з 08 червня 2012 року після ухвалення рішення суду від 10 вересня 2012 року, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення пені лише 18 вересня 2014 року, то строк позовної давності, встановлений ч. 2 ст. 258 ЦК України був пропущений, у зв'язку з чим суд за заявою представника відповідача застосовує до даних правовідносин зазначений строк та приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.257, 258, 267, 525, 526, 530, 549, 598, 599, 600, 604-609, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.10, 11, 60, 88, 131, 208, 212-215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий