Справа № 199/6283/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

30 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_3 зареєструвався в квартирі у якості члена сімї позивачів як онук, однак більше пяти років в квартирі фактично не мешкає та залишається зареєстрованим в квартирі і на час розгляду справи в суді. Відповідач не несе ніяких витрат з утримання квартири, не приймає участь у спільному побуті. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням

Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали суду письмову заяву, за якою підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються, просять справу розглянути без їх участі. Відповідач ОСОБА_3 про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін на підставі ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

До матеріалів справи долучена копія свідоцтва про право власності на житло, за яким позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, б. 45, кв. 94 (а.с. 4).

Сторонами не оспорюється той факт, що позивачі залишаються зареєстрованими власниками квартири і на час розгляду справи в суді.

З копії довідки про склад сімї позивачів (а.с. 8) та довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 12) вбачається, що в зазначеній квартирі 12 січня 2010 року був зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який залишається зареєстрованим в квартирі і на час розгляду справи в суді.

На підставі оцінених в сукупності письмових пояснень позивачів та свідків (а.с. 7) судом встановлено, що ОСОБА_3 більше пяти років в квартирі не мешкає і його особисті речі в житлі відсутні.

Дослідженими доказами не встановлена наявність будь яких угод між сторонами щодо умов, порядку та строків користування житлом або збереженням за відповідачем права на проживання у зазначеному житловому приміщенні.

Відповідачем не оспорюється той факт, що позивачі та інші особи не чинили та не чинять йому перешкоди у користуванні вказаним житлом.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного:

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї.

Згідно ч. 1 ст. 3 Житлового кодексу, житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та виданими відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР.

За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Таким чином, позивачі, як власники квартири, згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу мають право володіти, користуватися та розпоряджатися житлом на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Таке право позивачів згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і вони не можуть бути протиправно його позбавлені або обмежені у його здійсненні.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач ОСОБА_3 на час розгляду справи в суді не є членом сімї позивачів, договір найму житла між сторонами не укладався. Відповідач з власної волі без поважної причини не проживає за місцем реєстрації в належній позивачам на праві власності квартирі більше одного року. Наведене свідчить про те, що протягом більш ніж одного року відповідач забезпечує свою потребу в житлі за допомогою іншого жилого приміщення, ніж те, в якому він зареєстрований.

За наведених обставин, відповідач на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування жилим приміщенням і позовні вимоги підлягають задоволенню.

З відповідача на користь позивачки ОСОБА_1, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ч. 1 ст. 3, ст. 150 Житлового кодексу, т. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст.ст. 10, 60, 212, 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, б. 45, кв. 94.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :