АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Міцнея В.Ф., Височанської Н.К.,

секретар: Лук'янишина М.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 у вересні 2013 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що з 05 жовтня 1991 року по 26 лютого 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час їх спільного проживання вони придбали земельну ділянку площею 0,1600 га, яка розташована в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За зазначеною адресою ними було розпочато будівництво житлового будинку. Залишкова вартість заміщення домоволодіння, з урахуванням ступеню готовності будинку (приблизно 60 %), становить 877 000 грн..

Також зазначала, що за час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль марки «Volkswagen Touareg 4.2і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Оскільки вказане майно набуте за час шлюбу з відповідачем , просила визнати за нею право власності на майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а

_________________________________________________________________________________________________________________________________№22-ц/794/218/15 Головуючий у 1 інстанції: Цуренко В.А.

Категорія: 46 Доповідач: Литвинюк І.М.

саме, на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва незавершеного та незданого в експлуатацію житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, вартістю 438 500 грн.; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1600 га, яка розташована за вищезазначеною адресою; 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen Touareg 4.2і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який знаходиться на обліку в Чернівецькому МВ ДАІ УМВС України в Чернівецькій області, вартістю 147 510 грн.; у рахунок поділу спільного автомобіля стягнути на її користь грошову компенсацію 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 147 510 грн., залишивши автомобіль у власності відповідача.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, тощо, використаних, станом на грудень 2012 року, для будівництва незавершеного та незданого в експлуатацію житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, вартістю 339 713,50 грн..

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1600 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована по АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким залишити за ОСОБА_4 право власності на будівельні матеріали для будівництва незавершеного та незданого в експлуатацію житлового будинку та земельну ділянку площею 0,16 га. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину вартості майна подружжя.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно визначено грошову вартість будівельних матеріалів та обладнання незавершеного та незданого в експлуатацію житлового будинку, оскільки експертом визначена вартість будівельних матеріалів з ПДВ, а реальна вартість майна становить 679 427,00 грн. - 20 % (ПДВ), що дорівнює 453 541,60 грн.. Судом неправильно визнано право власності на земельну ділянку, яка є неподільною.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно набуте під час шлюбу сторін і є їх спільною сумісною власністю; виходячи з принципу рівності часток, кожному з них належить право на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, та ? частину земельної ділянки. Оскільки ОСОБА_4 після розірвання шлюбу вніс 30 800 дол. США в рахунок погашення кредитного договору за купівлю автомобіля марки «Volkswagen Touareg 4.2і», а вартість 1/2 його частки становить 147 510,00 грн., що значно менше суми 246 184,40 грн., які внесені відповідачем після розірвання шлюбу, в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

У відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 1991 року по 26 лютого 2013 року, спільно проживали до грудня 2012 року.

30 липня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1. Покупцем у договорі купівлі-продажу земельної ділянки зазначено ОСОБА_4.

На даній земельній ділянці сторонами було розпочато будівництво житлового будинку, яке не було завершене і не здано в експлуатацію, і як вбачається з висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 14005 від 25 грудня 2013 року, вартість матеріалів, виробів та конструкцій, витрачених на спорудження будинку, розташованого по АДРЕСА_1, станом на грудень 2012 року (з врахуванням ПДВ), становить 679 427,00 грн..

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя й частки такого майна є рівними (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року в справі № 6-37цс13).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» новозбудовані об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає в особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

Таким чином, установивши, що будівництво спірного жилого будинку розпочато та здійснювалося під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4, не завершено будівництвом, рішення про прийняття його в експлуатацію не приймалося, право власності не зареєстровано, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що спільним сумісним майном сторін є використані у процесі здійснення будівництва конструктивні елементи, будівельні та оздоблювальні матеріали й обладнання, і визнав за позивачкою право власності на ? частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва незавершеного житлового будинку, станом на час припинення шлюбних відносин.

Також враховуючи, що спірна земельна ділянка набута під час шлюбу, суд, виходячи з принципу рівності часток, визнав за позивачкою право власності на ? частину земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно визначено грошову вартість будівельних матеріалів та обладнання незавершеного та незданого в експлуатацію житлового будинку спростовуються матеріалами справи, а саме, висновком експертизи, проведеної відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998р. № 53/5, в якій як додаток міститься локальний кошторисний розрахунок вартості спорудження, зокрема і вартості будівельних матеріалів, використаних для будівництва спірного будинку.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить залишити за ним право власності на усі конструктивні елементи, будівельні та оздоблювальні матеріали й обладнання, які були використані в процесі будівництва незавершеного та незданого в експлуатацію житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1, та земельну ділянку, яка є неподільною, та стягнути з нього на користь позивачки ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину вартості майна подружжя.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Як роз'яснено в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Так, положеннями ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за рішенням суду на підставі позову іншого співвласника за наявності будь-якого з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що земельна ділянка є неподільною річчю, спільне володіння і користування нею є неможливим, не підтверджено належними доказами і не грунтуються на вимогах матеріального права, а тому правових підстав для припинення права власності позивачки на частку у спірній земельній ділянці немає.

Виходячи зі змісту позовних вимог, що позивачка заперечує проти присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності, а зустрічних вимог у справі не заявлено, жоден з подружжя не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визначення ідеальних часток подружжя у вказаному спільному майні без його реального поділу і залишення вищезазначеного майна у їх спільній частковій власності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: