Справа № 442/7989/14 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/783/2095/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Савуляка Р.В.

секретаря Іванової О.О.

з участю представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,-

встановила:

В жовтні 2014 року позивач ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором в сумі 19439,84 Євро, що еквівалентно на день проведення розрахунку по курсу НБУ 315149,40 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам в сумі 6418,91 Євро, що еквівалентно 104060,30 грн., заборгованість по пені в розмірі 1530115,43 грн., а також судові витрати по справі.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором: по тілу кредиту в сумі 19439,84 Євро, що еквівалентно на день проведення розрахунку по курсу НБУ 315149,40 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам в сумі 6418,91 Євро, що еквівалентно 104060,30 грн., пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 1530115,43 грн., а всього 1949325,13 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Ухвалою судового засідання від 03 грудня 2014 року заочне рішення від 06 листопада 2014 року за позовом ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Оскаржуваним рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у задоволенні позову ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ТзОВ "ОТП Факторинг Україна", вважає вказане рішення протиправним внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Звертає увагу на те, що кредитний договір укладений 16.11.2005 року з датою остаточного повернення кредиту 16.11.2011 року, а тому трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 17.11.2011 року і закінчується 16.11.2014 року.

Позовна заява скерована на адресу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 04.09.2014 року, отримана судом 08.09.2014 року, а відтак подана до закінчення строку позовної давності 16.11.2014 року.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача ТзОВ "ОТП Факторинг Україна", будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить телефонограма (а.с.153), в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з"явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 16 листопада 2005 року між АКБ "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та відповідачем ОСОБА_3 укладений кредитний договір № ML-601/41/2005, згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 20000 Эвро на проведення ремонту нерухомого майна та зобов'язувався повернути отримані кошти в термін не пізніше 16 листопада 2011 р. (а.с. 4-13).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.11.2005 року між АКБ "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_4 укладений договір поруки № SR-601/63/2005, згідно з яким остання відповідає перед кредитором за виконання умов кредитного договору в тому ж обсязі, що і позичальник, відповідальність є солідарною (а.с. 14).

Також, з матеріалів справи встановлено, що 18 березня 2011 р. між ПАТ "ОТП Банк" (продавець) та ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" (покупець) укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, з умовами якого продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов"язується сплатити на користь продавця винагороду (а.с. 26-32).

Згідно із Витягом з додатку до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року, до ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" передано кредитний договір № ML-601/41/2005 від 16.11.2005 року, укладений з ОСОБА_3 (а.с. 33).

Отримавши у ПАТ "ОТП Банк" право грошової вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_3, відповідно до п. 3.3. Договору позивач придбав права вимоги, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги щодо суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму такого боргу, штрафних санкцій, а також право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитним договором з дати набрання чинності.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов"язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦПК України).

У з в'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором № ML-601/41/2005 від 16.11.2005 року утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2014 року складає 25858,75 Євро та 1530115,43 грн. (а.с. 17).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з часу останньої дати погашення відповідачем ОСОБА_3 заборгованості за кредитом (06.09.2007 року) у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Оскільки позовна заява подана до суду 15 жовтня 2014 року, відповідно, пройшло три роки, відтак суд відмовив у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як зазначено вище, у кредитному договорі № ML-601/41/2005 від 16.11.2005 року сторони встановили як дату остаточного повернення кредиту - 16.11.2011 року, так і порядок виконання боргових зобов"язань (п. 1.5.), відповідно до якого повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у строки, визначені у Графіку повернення кредиту (Додаток № 1), а саме до 16 числа кожного місяця, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням.

Таким чином, графіком повернення кредиту, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 06.09.2007 року (розрахунок заборгованості, а.с. 17), у той час як з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся 15.10.2014 року, включивши до позовних вимог суму заборгованості по кредиту, по відсотках, а також пені за період з 01.08.2013 року по 01.08.2014 року.

06.11.2014 року відповідач ОСОБА_3 подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності про стягнення заборгованості (основного зобов"язання, процентів, пені) (а.с. 97-98).

25.12.2014 року аналогічного змісту заяву подала і відповідач ОСОБА_4 (а.с. 120).

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Правова позиція щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності по кредитних договорах викладена у постанові Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, де зокрема зазначено, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Висновок суду першої інстанції про те, що у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав з часу останньої дати погашення відповідачем ОСОБА_3 заборгованості за кредитом (06.09.2007 року), а відтак, звернувшись з позовом до суду 15 жовтня 2014 року позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду, є безпідставним, оскільки позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Беручи до уваги Графік повернення кредиту (Додаток № 1 до кредитного договору), звернувшись до суду із позовом 15.10.2014 року позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості по чергових платежах станом на 15.10.2011 року, при цьому з відповідним клопотанням про визнання поважними причини пропуску позовної давності, позивач не звертався.

Проте, враховуючи Графік повернення кредиту, позивач не пропустив строк звернення з позовом про стягнення чергових платежів за 17.10.2011 року в сумі 277,78 Євро та за 16.11.2011 року в сумі 277,62 Євро, загалом на суму 555,40 Євро.

Що стосується вимоги про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про припинення договору поруки № SR-601/63/2005 від 16.11.2005 року, оскільки кредитор не пред"явив вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання (16.11.2011 року).

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, відтак стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" 555,40 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.04.2015 року складає 13762 грн.81 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" - задовольнити частково

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором №ML-601/41/2005 від 16.11.2005 року в розмірі 555,40 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.04.2015 року складає 12713 (дванадцять тисяч сімсот тринадцять) грн.10 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

Р.В. Савуляк