АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/7702/14-ц Головуючий в суді 1-ї
Провадження № 22-ц/774/872/К/15 інстанції Мхітарян С.С.
Категорія № 26 (І) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.,

при секретарі: Трофименко О.О.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» - Матової Тетяни Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» (надалі КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2») та просив стягнути з відповідача 243600 грн.на відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у зв`язку із професійним захворюванням.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 25000 грн.

Стягнуто з КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи. Зокрема, на їх думку, суд не врахував, що на робочому місці позивача були створені безпечні умови праці, а також позивач не навів доказів, які б вказували на вину відповідача у завданні моральної шкоди. Також суд не прийняв на відома клопотання відповідача про виклик свідків та не надав повного обґрунтування суми моральної шкоди

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» лікарем-патологоанатомом з 05.09.2008 року по 10.02.2009 року та з 17.09.2009 року по 01.03.2011 року (а.с. 7-11).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 27 вересня 2012 року ОСОБА_1 встановлене професійне захворювання: ВЗЗТБ (06.04.2012) у вигляді інтенсивних вогнищ, туберкулом, фіброз, Д(-), М(-), К(-), Рез(-), Гіст. 0. Категорія 5.1, когорта 2 (2012), у зв`язку з чим 13 листопада 2012 року було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 (а.с. 12-17).

Згідно п. 17 вищезазначеного акту, причиною професійного захворювання позивача є контактування з патогенними мікроорганізмами (збудниками туберкульозної інфекції) впродовж 1 року 10 місяців.

Висновком МСЕК від 18 березня 2013 року ОСОБА_1 первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності з 04.02.2013 року по 01.03.2014 року та встановлена ІІІ група інвалідності (а.с. 21-22).

Повторним висновком МСЕК від 25 лютого 2014 року також встановлено 30% втрати професійної працездатності з 01.03.2014 року по 01.03.2015 року та встановлена ІІІ група інвалідності (а.с. 19-20).

Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами ВМП, санаторно-курортного лікування за рахунок ФССПЗ.

Також, як вбачається з матеріалів справи, рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 04 лютого 2014 року ОСОБА_1 встановлене уточнене професійне захворювання з висновком: залишкові зміни перенесеного туберкульозу в/частки правої легені у вигляді уберкулоіта щільних вогнищ (а.с. 18).

Повторним висновком МСЕК від 17 лютого 2015 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності з 01.03.2015 року по 01.03.2016 року та встановлена ІІІ група інвалідності (а.с. 81).

Колегія вважає, що, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обов`язку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.10.2013 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області до Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини, Тернівської районного санітарно-епідеміологічної станції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та до ОСОБА_1 про скасування висновку ЛЕК НДІ промислової гігієни, визнання незаконним та скасування акту за формою П-4 (а.с. 68-70).
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року, апеляційна скарга Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області була відхилена. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.10.2013 року було залишено без змін (а.с. 63-66).
Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, яка передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, колегія суддів вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що на робочому місці позивача були створені безпечні умови праці, а також те, позивач не навів доказів, які б вказували на вину відповідача у завданні моральної шкоди є безпідставними.
Колегія не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не надав повного обґрунтування по сумі моральної шкоди, оскільки висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку з втратою ним професійної працездатності встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров`я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин справи.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: