АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку у спільному майні,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5261/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку у спільному майні.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 5/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 5/100 частини квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована на ім'я ОСОБА_1, загальною площею 103,5 кв.м., житловою площею 57,8 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 150,00 грн. грошової компенсації.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 400,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що його частка у спільній квартирі є значною для нього, а припинення права власності на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам його малолітньої доньки, яка разом з ним проживає у спірній квартирі. Спірна квартира є єдиним для нього житлом, а розмір грошової компенсації не дає йому змоги придбати інше житло, а тому у суду були відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 Звертає увагу суду на те, що позивачем було змінено предмет і підставу позову після початку розгляду справи по суті, що призвело до порушення вимог ст. 31 ЦПК України. Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2013 року втратив свою дію на підставі п. 7.4, а тому, на думку апелянта, суд першої інстанції не міг вирішувати спір між сторонами з урахуванням вказаного договору, оскільки будь-які питання, пов'язані з виконанням або неналежним виконанням умов попереднього договору, можуть бути предметом розгляду в іншій цивільній справі. Крім того, суд першої інстанції стягнув з позивача на його користь 5 150,00 грн. грошової компенсації, чим не забезпечив йому передбачених законом гарантій щодо безперешкодного зняття з депозитного рахунку суду зазначеної суми коштів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з наведених в ній підстав.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2 не з'явилася, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, забезпечила явку в судове засідання своїх уповноважених представників, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно вимог статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 04 березня 2005 року по 18 лютого 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2013 року визнано за ОСОБА_8 право власності на 95/100 часток квартири АДРЕСА_2, а за ОСОБА_1 визнано право власності на 5/100 часток цієї ж квартири. (а.с.11-13).

01.10.2013 року сторони уклали попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального договору ОСОБА_9 за реєстровим №1526, згідно якого домовились в порядку та на умовах, визначених попереднім договором, у строк до 30.11.2013 укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (основний договір), відповідно до якого ОСОБА_2 брала на себе зобов'язання викупити 5/100 частини квартири АДРЕСА_2 у ОСОБА_1 (відповідача) за 40 000,00 грн. (а.с.3-4).

За умовами попереднього договору позивач сплатила відповідачу в рахунок вартості частки квартири №40 попередню плату (аванс) в сумі 12 500,00 грн., а також в рахунок узгодженої сторонами вартості 5/100 частки квартири №40 сплатила - 22 350,00 грн., а саме 03.10.2013 року - 10 000,00 грн., 04.10.2013 року - 5 000 грн., 05.10.2013 року - 6 250,00 грн., 08.10.2013 року - 6 100,00 грн. (а.с.5-10).

ОСОБА_2 порушила перед судом питання про припинення права власності ОСОБА_1 на 5/100 частини квартири АДРЕСА_2 та визнання за нею права власності на зазначену частину квартири зі стягненням з неї на користь відповідача різниці узгодженої вартості частки квартири в сумі 5150,00 грн., яка внесена попередньо на депозитний рахунок суду.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 При цьому суд виходив із того, що частка відповідача у спільному майні (квартирі) є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, а спільне володіння і користування майном (квартирою) є неможливим.

Зазначений висновок суду ґрунтується на вимогах закону, доказах, досліджених у судовому засіданні, яким надана належна правова оцінка.

Посилання апелянта на той факт, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, проігнорував правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 02.06.2014 у справуі № 6-68цс14, та позбавив його, ОСОБА_1 єдиного житла, чим завдав істотної шкоди його інтересам не може бути прийнято до уваги, зважаючи на наступне.

Порядок застосування статті 365 ЦК України Верховний Суд України роз'яснив також у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-8цс-11, відповідно до якої висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Як вбачається з технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2, квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 57,80 кв. м, загальною площею 103,50 кв. м; житлові кімнати - площею 19,9 кв. м, 17,8 кв. м, 20,1 кв. м відповідно; тобто на 5/100 частини квартири, що належить ОСОБА_1 припадає відповідно - 2,89 кв. м житлової площі та 5,175 кв. м загальної площі квартири (а.с.60-61).

Тобто, ОСОБА_1 не є особою, яка забезпечена житлом за рахунок власного майна, а тому припинення його права власності на 5/100 частин спірної квартири, в якій проживає позивачка з двома дітьми, з якими відповідач не пов'язаний спільним побутом, не може вважатися істотною шкодою його інтересам.

Крім того, в ході судового розгляду було встановлено, що сторони дійшли згоди щодо укладання договору купівлі-продажу спірної частки квартири, про що було укладено попередній договір ще 01.10.2013 року, на його виконання позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 34 500 грн., що на той час в еквіваленті становило понад чотири тисячі доларів США. Таким чином, відповідач отримав справедливу компенсацію вартості належної йому частки до вирішення спору в суді, визнавав розмір такої компенсації та бажав її отримати.

Дані обставини в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував.

Не отримані кошти в розмірі 5 500 грн. внесені позивачкою на депозитний рахунок суду, чим виконано вимоги ч.2 ст.365 ЦК України та забезпечено виконання ухваленого судом рішення.

Як убачається із довідки ОСББ «Дім Комфорт» від 03.03.2015 (а.с.83) ОСОБА_1 та ОСОБА_10, 2013 року народження, зареєстровані за адресою спірної квартири: АДРЕСА_3 в 2014 році.

Представник позивача зазначив суду, що відповідач та його малолітня донька зареєстровані за адресою спірної квартири, в квартирі мешкає лише позивачка з двома дітьми. Будь-яких доказів на підтвердження саме проживання в спірній квартирі відповідач суду не надав.

Колегія суддів також враховує і те, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Доводи апеляційної скарги щодо одночасної зміни предмету та підстав позову не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки дане порушення процесуальної норми не призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко