АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3823/15 Справа № 208/8076/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нельга Д. В. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади міста в особі Дніпродзержинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_3. Після смерті батька залишилось спадкове майно - збудований батьками у 1981 році (після знесення старого будинку) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на новозбудований житловий будинок. Разом з цим, приймаючи до уваги, що, новозбудований житловий будинок був збудований спадкодавцем на підставі рішення Заводської районної ради м. Дніпродзержинська №274 від 04.07.1980р., вважає, що, вказаний будинок є спадковим майном і може бути отриманий нею у спадок у судовому порядку.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким її позов задоволень нити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про смерть, виданого 29.12.2009р. Заводським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 Заводським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 08.08.1959р. Бюро ЗАГС м.Нижній Тагіл, позивач ОСОБА_2 є донькою померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Звернувшись після смерті батька, ОСОБА_3, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, позивач отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на новозбудований житловий будинок.

Як вбачається з постанови нотаріуса від 16.09.2014р., нотаріус відмовив позивачці у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документу на новозбудований житловий будинок, та рекомендував звернутися до суду.

Згідно відповіді, наданої 13.01.2015р. ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації", на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.1978р. за померлою ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.04.1980р., за померлим ОСОБА_3 також зареєстровано право власності на 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з Витягу з рішення №274 Виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області від 04.07.1980р., 04.07.1980 року Виконавчий комітет Заводської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області надав ОСОБА_3, який мешкав за адресою АДРЕСА_1, дозвіл на будівництво нового житлового будинку замість старого, що прийшов у непридатність, на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Як вбачається з Технічного паспорту, виконаного ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" 19.08.2014р., новий житловий будинок замість знесеного, був збудований ОСОБА_3 на земельній ділянці АДРЕСА_1 у 1981 році.

Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (чинної на момент побудови спірного будинку), реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Згідно ст.105 ЦК Української РСР (яка визначала наслідки самовільного будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд у 1981 році) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Згідно роз'яснень, наданих в п.3 Постанови Верховного Суду України N 9 від 19.09.1975р. "Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України", спори про право власності на самовільно споруджені будинки або прибудови, у тому числі пов'язані з купівлею-продажем, міною, даруванням, спадкуванням цих будівель, а також спори між учасниками будівництва про поділ, визначення порядку користування такими приміщеннями, про відшкодування витрат, понесених на самовільне будівництво, судам не підвідомчі.

Затвердженого виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих Акту про прийняття в експлуатацію збудованого в 1981 році житлового будинку матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволені позову районний суд з урахуванням вищевказаних норм матеріального права зробив правильний висновок, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, є самочинно збудованим - не прийнятим в експлуатацію, право власності на який за спадкодавцем - померлим ОСОБА_3 в порядку, встановленому законом зареєстровано не було.

Згідно роз'яснень, наданих у п.6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Як зазначено у п.7 Постанови Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

При цьому, пунктом 8 вказаної Постанови визначено, що, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, фактичних даних про те, що будинок був збудований, та ведений в експлуатацію до 1992 року, матеріали справи не містять, а тому право власності на нього не може бути визнано за позивачкою на підставі рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: