Номер провадження: 22-ц/785/4495/15
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що позивачка з 14.09.1997 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу у подружжя народилося дві дитини: донька - ОСОБА_6 та донька - ОСОБА_7

21 серпня 2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо.

Позивач зазначає, що вона самостійно матеріально забезпечує, доглядає та виховує дітей. Сторони не досягли згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку матеріально утримувати дітей.

Оскільки відповідач займає посаду директора приватного підприємства "ІМПАСТО", отримує регулярний офіційний дохід у вигляді заробітної плати, а також у вигляді прибутку від здійснення господарської діяльності ПП "ІМПАСТО", що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, позивачка просила стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. щомісячно починаючи від дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття.

Також позивачка зазначила, що після розлучення вона не зверталася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки відповідач обіцяв їй добровільно приймати участь у матеріальному забезпеченні дітей. Однак своїх обіцянок відповідач не виконав та ніякого матеріального забезпечення не надавав, хоча позивачка постійно вживала заходи щодо добровільної сплати аліментів відповідачем. У зв'язку з чим позивачка, керуючись ч. 2 ст. 191 ЦПК України, просила також стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей, за минулий час, починаючи з 01.09.2014 року по день подання позову в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 у розмірі 750,00 грн. щомісячно, починаючи з 12 листопада 2014 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 у розмірі 750,00 грн. щомісячно починаючи з 12 листопада 2014 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового рішення, яким визначити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей на кожного в сумі 2000 грн.

В решті рішення суду не оскаржено.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 1997 року. ІНФОРМАЦІЯ_4 від шлюбу у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя народилася спільна дитина ОСОБА_7

Фактично подружні стосунки між позивачем та відповідачем були припиненні в липні 2014 року, з цього часу подружжя перестало вести спільне господарство. Офіційно шлюб був розірваний на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2014 року.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 ЦПК України.

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно із ч. 1 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до довідки від 27.01.2015 року середня заробітна плата ОСОБА_4 без врахування податків, зборів та внесків, становить 1220,00 грн. на місяць. (а.с. 35)

Інших доказів отримання ОСОБА_4 додаткового доходу та можливості виплати ним аліментів у розмірі зазначеному позивачем матеріали справи не містять.

Усудовомузасіданні відповідач погодився сплачувати на користь позивачки суму аліментів на утримання двох дітей у загальному розмірі 1500,00 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, врахувавши пріоритетність прав дітей на достатнє забезпечення їх потреб та інші встановлені вище обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, встановивши щомісячний розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей кожному у розмірі 750 грн. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта про те, що відповідач має значно більший дохід є недоведеними та ґрунтуються на припущеннях.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева