Справа № 369/7659/14 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/1349/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував наступним:

Він з дружиною вирішили придбати житловий будинок в АДРЕСА_1, який належить відповідачу. У якості авансу він передав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 1000 дол. США. В подальшому договір купівлі-продажу будинку укладений не був, відповідач постійно ухилялась від його нотаріального посвідчення. Через неправомірні дії відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 10 000 грн. В добровільному порядку повернути борг відповідач відмовилася. З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачений аванс в розмірі 1000 доларів США, що в еквіваленті становить 15 647 грн., три відсотки річних у розмірі 289,10 грн., індекс інфляції в розмірі 1 861,21 грн., пеню в розмірі 1795,53 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 343,60 грн. та по сплаті витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15 647 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі, суд невірно визначив розмір авансу, який на його думку, повинен складати 15854,40 грн. оскільки встановлення гривневого еквіваленту вираженого в іноземній валюті зобов'язання здійснюється на день ухвалення рішення, тоді як на час вирішення справи курс долара США по відношенню до гривні України виріс. Зазначає, що судом незаконно відмовлено у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, стягнення з відповідача на його користь трьох відсотків річних, пені та понесених ним витрат на правову допомогу. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Відповідач подала до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених ним витрат по оплаті правової допомоги, а також відсутні правові підстави для стягнення з неї на користь позивача коштів на відшкодування моральної шкоди. Вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

У відповідності до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сплачена в рахунок належних з боржника платежів сума є завдатком, вона вважається авансом.

Судом встановлено, що 08 травня 2014 року позивач передав відповідачу кошти в сумі 1000 доларів США в рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу належного відповідачу будинку по вул. Достоєвського, 42 в м. Яготині Київської області. Також судом встановлено, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладений не був. За таких обставин суд обґрунтовано визнав передані кошти авансом і стягнув їх із відповідача на користь позивача. При цьому суд стягнув вказані кошти в гривневому еквіваленті у розмірі 15647,00 грн., оскільки саме такий розмір вимог було заявлено позивачем. Таким чином у нього були відсутні підстави для стягнення коштів у більшому розмірі, оскільки при цьому він би вийшов за межі позовних вимог. Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не є обґрунтованими.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Відмовляючи у задоволені вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних та пені за невиконання зобов'язання укласти у встановлений сторонами строк договір купівлі-продажу, суд виходив з того, що в ході розгляду справи позивачем жодним чином не було доведено, про який саме строк було домовлено сторонами. Матеріали справи не містять з цього приводу жодного доказу. Оскільки строк відсутній (бо інше доведено не було), відсутні й підстави для відповідальності за його порушення.

Не передбачено чинним законодавством й стягнення інфляційних втрат за зобов'язаннями, вираженими в іноземній валюті, що стало підставою для відмови у задоволенні відповідної вимоги позивача. Суд першої інстанції належним чином аргументував своє рішення в цій частині, з чим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. Жодної невідповідності з цього приводу під час апеляційного розгляду встановлено не було.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції відмовив позивач у стягненні на його користь заявлених витрат на правову допомогу. Вимоги даного виду також підлягають доказуванню в ході розгляду справи за загальними правилами. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати, які фактично були понесені нею та були належним чином документально підтверджені. В той же час позивачем на час ухвалення рішення по справі не було надано належних доказів сплати витрат на правову допомогу, як і не було представлено їх належного розрахунку у відповідності до положень закону. За таких умов суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано відмовив позивачу у їх стягненні з відповідача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, належно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду при апеляційному розгляді не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді