АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6711/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/789/1198/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Фащевська Н. Є.,

при секретарі - Цінькевич В.М.

з участю сторін - представника апелянта ПАТ Універсал Банк ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Універсал Банк на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 липня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства Універсал Банк до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Універсал Банк, приватного нотаріуса ТМНО ОСОБА_4, Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним договору іпотеки, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.07.2015 року у задоволенні позову ПАТ Універсал Банк до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки майнових прав від 06.03.2007р. укладений між ВАТ Банк Універсальний (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Універсал Банк) та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 За № 846. Стягнуто із ПАТ Універсал Банк 243 грн. 60 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник апелянта ПАТ Універсал Банк просить скасувати рішення суду, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, неправильному дослідженні та оцінці доказів та ухвалити нове, яким позов банку задовольнити, у задоволенні зустрічного позову про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції Банк позбавлено права на уточнення позовних вимог, оскільки до моменту ознайомлення зі справою 06.08.2015року Банк не володів інформацією про прийняття відповідачем у власність спірної квартири. Також вважає, що судом безпідставно не застосовано передбачені законом наслідки спливу строку позовної давності до зустрічних позовних вимог, про що заявлялося стороною спору під час розгляду справи, оскільки договір іпотеки укладено між сторонами 06.03.2007 року, а з позовом ОСОБА_2 звернулася до суду в лише в червні 2015 року, тобто після закінчення строку позовної давності. Крім цього, на думку апелянта, незаконною є й відмова суду у задоволенні клопотання про зупинення розгляду даної справи до вирішення справи за позовом банку до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, яка розглядалася в іншому провадженні і була зупинена у звязку з проведенням експертизи щодо правильності нарахування заборгованості.

У судовому засіданні представник апелянта ПАТ Універсал Банк апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відносно апеляційної скарги заперечив, вважаючи її безпідставною, а рішення суду - таким, що скасуванню не підлягає. В обгрунтування заперечень зазначає, що апелянт був обізнаний із наявністю у матеріалах справи інформації від Реєстраційної служби Тернопільського МУЮ про реєстрацію права власності ОСОБА_2, оскільки судом за його ж заявою таку інформацію й було витребувано, а право його на ознайомлення з матеріалами справи з часу надходження вказаної інформації до моменту ухвалення судом рішення (з 17.06.2015 року до 27.07.2015 року) жодним чином не було обмежено. Крім того, Верховним Судом України неодноразово (у постановах від 17.04.2013 року по справі № 6-8цс13, від 15.05.2013 року у справі № 6-36цс13) висловлені правові позиції з приводу законності передачі в іпотеку майнових прав, в тому числі, станом на 2007 рік (в якому й був укладений договір між сторонами у даній справі). Щодо зупинення провадження у даній справі в звязку з проведенням судово-економічної експертизи в іншій справі (за позовом Універсал Банку до ОСОБА_2М.), вважає необхідності у зупиненні не було, оскільки висновок судово-економічної експертизи, проведеної в іншій справі, про розмір заборгованості ОСОБА_2, при розгляді даної справи може бути розцінений лише як письмовий доказ, що не має жодної переваги перед розрахунком заборгованості, наданої Банком. Що стосується строку позовної давності, то у ОСОБА_2 не було необхідності та підстав для порушення питання щодо неправомірності договору іпотеки майнових прав до того моменту, доки ПАТ Універсал Банк не звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак, про порушення своїх прав вона дізналася тільки 10.06.2015 року, після правового роз'яснення адвоката ОСОБА_5

Рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у її зустрічному позові до приватного нотаріуса ТМНО ОСОБА_4, Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції позивачем за зустрічним позовом не оскаржувалось.

Відповідачі за зустрічним позовом приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, представник Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, будучи належним чином повідомленими про часі місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Від приватного нотаріуса ОСОБА_4 надійшла письмова заява, в якій вона просила справу розглядати у її відсутності.

У відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка приватного нотаріуса ОСОБА_4 та представника Реєстраційної служби не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарг ПАТ Універсал Банк до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним та відмовляючи у позові ПАТ Універсал Банк до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з наявності при укладенні договору іпотеки порушень ст.5 Закону України від 05.06.2003 року № 898-ІV Про іпотеку (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), які полягали в тому, що майнові права на окреме приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки, а відтак з наявності правових підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України для визнання договору недійсним, а як наслідок недійсності договору іпотеки відсутності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, яким були ці майнові права.

Судом встановлено, що 28.02.2007р. між ОСОБА_2 та БМУ Промбуд ВАТ Тернопільбуд укладено договір дольової участі на будівництво трикімнатної квартири № 61 проектною житловою площею 58,69 кв.м, загальною площею 99,27 кв.м, на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м.Тернопіль вул.Галицька. Планова вартість квартири на момент укладення договору склала 330869,00 грн (а.с.30-32).

05.03.2007 року на виконання умов договору ОСОБА_2 сплатила в користь БМУ Промбуд 79869,00 грн. для фінансування будівництва житла по вул.Галицькій (а.с.33).

Згідно п.4.1 цього договору, сторона 1 до здачі житлового будинку в експлуатацію, є власником майнових прав, набутих за рахунок внесених нею коштів.

Пунктами 8.6., 10.3. цього договору передбачено, що у випадку відчуження стороною 1 майнових прав на об'єкт переважне право придбання даного об'єкта за вартістю згідно договору має сторона 2. Сторони не мають права передавати свої права та обов'язки за даним договором іншим особам без згоди на те другої сторони.

05.03.2007 року між ВАТ Банк Універсальний (правонаступником якого є ПАТ Універсал Банк) та ОСОБА_2М укладено кредитний договір № 11/079-К, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50000,00 доларів США у тимчасове платне користування (13% річних), на умовах визначених даним договором та з терміном їх остаточного погашення 04.03.2027р. В свою чергу позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконувати інші свої зобов'язання передбачені даним договором (а.с.10-13, 40-41).

Сплата позичальником заборгованості по кредиту повинна здійснюватись відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту, що встановлений у додатку № 1 до даного договору та є його невід'ємною частиною (п.4.5. Договору) (а.с.14-15).

Відповідно до п.9.1. договору при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.

Пункт 10.3. договору передбачає, що банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку у випадку якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені даним договором.

06.03.2007 року між сторонами кредитного договору укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 846, згідно якого іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором. Для забезпечення вимог кредитора, іпотекодавець надала в іпотеку банку майнові права на трикімнатну квартиру № 61 проектною житловою площею 58,69 кв.м, загальною площею 99,27 кв.м, що на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м.Тернопіль, вул.Галицька (п.1.2. Договору іпотеки). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору № 61 від 28.02.2007 року про організацію та проведення будівництва, укладеного між ОСОБА_2 та БМУ Промбуд ВАТ Тернопільбуд, документу, який підтверджує сплату іпотекодавцем частини вартості предмету іпотеки за рахунок власних коштів, квитанція № 3 від 05.03.2007р. на суму 79869,00 грн. (а.с.25-28).

На момент укладення договору іпотеки сторони оцінили предмет іпотеки у 330869,00 грн. (п.1.3. договору іпотеки).

Згідно п.1.5. договору іпотеки після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п.1.2. даного договору, а також після оформлення та державної реєстрації в установленому чинним законодавством порядку права власності на нерухоме майно, зазначене в п.1.2. даного договору, за іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. При цьому, нотаріус за повідомленням іпотекодержателя реєструє обтяження іпотекою вже збудованої нерухомості, а сторони протягом трьох робочих днів укладають в нотаріальній формі додатковий договір до даного договору, в якому змінюють опис предмета іпотеки: замість майнових прав відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлювальний документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на це нерухоме майно.

Відповідно до п. 4.1.1. договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному чи частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум процентів, комісій, неустойки, інших платежів передбачених кредитним договором або договором іпотеки.

У відповідності до п.4.2. договору іпотеки до завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п.1.2. даного договору, а також до оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за іпотекодавцем, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду з відповідним позовом, або в позасудовому порядку відповідно до чинного законодавства України, в тому числі шляхом відступлення іпотекодавцем іпотекодержателю права вимоги за договором № 61 від 28.02.2007 року про організацію та проведення будівництва укладеного між іпотекодавцем та БМУ Промбуд ВАТ Тернопільбуд.

Після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п.1.2. даного договору, а також після оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за іпотекодавцем, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або згідно з Договором про задоволення вимог іпотекодержателя; або реалізацією предмета іпотеки шляхом продажу його від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, або шляхом прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателем, або шляхом продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів (п.4.3. договору іпотеки).

06.03.2007 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в державному реєстрі іпотек зареєстровано об'єкт обтяження - майнові права на трикімнатну квартиру № 61 проектною житловою площею 58,69 кв.м, загальною площею 99,27 кв.м на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м.Тернопіль, вул.Галицька (витяг № 11529442 від 06.03.2007 року а.с.34), а також в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження цього ж об'єкта (витяг № 11529324 від 06.03.2007 року а.с.35).

Також, 06.03.2007 року між сторонами укладено договір уступки права вимоги під відкладальною умовою, згідно якого перший кредитор (ОСОБА_2М.) передає, а новий кредитор (банк) одержує право вимоги на незакінчену будівництвом квартиру та/або квартиру, закінчену будівництвом, але не передану першому кредитору, та/або кошти у розмірі, що дорівнює внесеним першим кредитором за договором № 61 від 28.02.2007 року про організацію та проведення будівництва, укладеним між першим кредитором та БМУ Промбуд ВАТ Тернопільбуд (а.с.29).

Відповідно до п.1.2. цього договору, він укладений під умовою настання хоча б однієї з наступних відкладальних умов, зокрема, невиконання та/або неналежного виконання першим кредитором зобов'язань перед новим кредитором за кредитним договором №11/079-К від 05.03.2007 року.

Пунктом 5.3. цього договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дати настання однієї із відкладальних умов та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

З 17.01.2008 року ОСОБА_2 є власником трикімнатної квартири в м.Тернопіль вул.Галицька 45/61, загальною площею 100 кв.м., житловою 59 кв.м. Рішення про державну реєстрацію прийнято 17.01.2008 року, на підставі свідоцтва про право власності серії САВ №063205 виданого 17.01.2008 року виконкомом Тернопільської міської ради.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 повідомила банк про неправильність розрахунку банку її заборгованості, а саме існує значна відмінність (не на її користь) у розмірі нарахованих сум до сплати. Листом від 02.04.2014р. банк надав позичальнику розрахунок нарахування та сплати платежів у період з 05.03.2007р. по 31.03.2014р.

З квітня 2014 року ОСОБА_2 припинила погашати кредит та сплачувати проценти за користування коштами, внаслідок чого за розрахунком банку станом на 18.03.2015р. утворилась заборгованість у розмірі 34479,39 доларів США, з яких: 30045,80 доларів США сума кредиту, що стягується достроково; 2693,86 доларів США прострочена заборгованість по кредиту; 3688,34 доларів США відсотки за користування кредитом; 1051,39 доларів США пеня / підвищені відсотки за користування кредитом.

В подальшому відповідач направляв позивачу листи аналогічного змісту 27.06.2014р. і 31.07.2014р.

13.10.2014 року банк звернувся до відповідача із вимогою про погашення заборгованості, яку остання отримала 21.10.2014 року (а.с.23-24).

Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк.

У відповідності до положень ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст.3 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Статтею 5 ЗУ від 05.06.2003 року № 898-ІV Про іпотеку (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки між сторонами у даній справі) вказаний вичерпний перелік обєктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Зокрема, предметом іпотеки могли бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на прві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки міг також бути обєкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина обєкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості.

Водночас поняття іпотека майнових прав і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі були відсутні.

Закон України від 19.06.2003 року № 979-ІV Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Отже предметом правового регулювання Закону України від 19.06.2003 року № 979-IV Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який утворюється після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений 05.04.2007 року між позивачем та відповідачем.

Майнові права на обєкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України від 25.12.2008 року № 800-ІV Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва, яким були внесені зміни до ЗУ Про іпотеку.

Встановивши, що під час укладення договору іпотеки були порушені положення ст.5 Закону України від 05.06.2003 року № 898-ІV Про іпотеку (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окреме приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України для задоволення зустрічних позовних вимог в частині визнання договору іпотеки недійсним.

Відповідні правові позиції з приводу незаконності передачі в іпотеку майнових прав, в тому числі, станом на 2007 рік (в якому й був укладений договір між сторонами у даній справі), що в силу вимог ст.360-7 ЦПК України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права, неодноразово висловлювались Верховним Судом України (у постановах від 17.04.2013 року по справі № 6-8цс13, від 15.05.2013 року у справі № 6-36цс13).

Передбачених законом підстав для відступлення від даних правових позицій Верховного Суду колегія суддів не вбачає.

Такими, що відповідають вимогам закону є й висновки суду в частині незастосування до зустрічних позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності за заявою представника позивача, оскільки такий строк ОСОБА_2 не був пропущений.

Так, відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно ч. 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.28 своєї постанови № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Право вибору способу захисту порушеного права у випадку неналежного виконання умов кредитного договору в даному випадку має банк, і тому саме з обранням банком способу захисту, який полягав у зверненні стягнення на майно боржника (а не будь-якого іншого, передбаченого законом, н-д, стягнення заборгованості за кредитним договором), а не у звязку з укладенням договору іпотеки (як помилково вважає позивач), у відповідача й виникло право на захист свого права, яке він вважав порушеним. Не зважаючи на те, що колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції початком перебігу такого строку датою отримання відповідачем розяснень адвоката ОСОБА_5 (10.06.2015 року), оскільки вважає, що такий строк починається з часу отримання відповідачем позовної заяви банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак, дана обставина жодним чином не впливає на остаточний висновок суду в частині незастосування строку позовної давності, оскільки такий в будь-якому випадку відповідачем не пропущено (з позовом банк звернувся 20.04.2015 року).

З врахуванням наведеного доводи, апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що полягають у незастосуванні наслідків спливу строку позовної давності за заявою позивача, колегія суддів вважає безпідставними.

Не заслуговують на увагу колегії суддів й доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, які полягають у відмові в клопотанні банку про зупинення розгляду даної справи до вирішення в іншому провадженні позовних вимог банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки в даній справі відповідачем розмір заборгованості за основним позовом не оспорювався, а зустрічний позов заявлявся з інших підстав, у звязку з чим передбачених законом підстав для зупинення розгляду справи в суду першої інстанції не було.

У звязку з висновками суду першої інстанції про підставність зустрічних позовних вимог в частині визнання договору іпотеки недійсним, законними й обгрунтованими є висновки суду і в частині відмови у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким згідно договору були майнові права на трикімнатну квартиру ОСОБА_2

Крім цього, у звязку з тим, що зміна опису предмета іпотеки відповідно до п.1.5. договору іпотеки, а саме замість майнових прав - відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлювальний документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на це нерухоме майно, не відбулася, обраний банком спосіб захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - майнові права на вищезгадану квартиру у житловому будинку, на думку колегії суддів є таким, що не відповідає змісту порушеного права.

Доводи апелянта в частині порушення судом норм процесуального права, що полягають в обмеженні судом його прав на уточнення позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки правом на зміну предмета та підстав позову, передбаченим ч.2 ст.31 ЦПК України, позивач наділений лише до початку розгляду судом справи. Якщо ж така підстава виникає в ході судового розгляду, то це не позбавляє сторону звернутися з новим позовом.

У відповідності до ч.1 ст.308 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов законних і обгрунтованих висновків про відмову у задоволенні позову банку до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, апеляційна скарга ПАТ Універсал Банк підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313, 314 ч.1 п.1, ч.1 п.2, 315 ч.1, 2; 317, 319, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Універсал Банк відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :