Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1779/13-ц Головуючий у 1-й інст. Янчук В.В.
Категорія 19 Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Забродського М.І.

суддів: Заполовського В.Й., Худякова А.М.

з участю секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», ТОВ «Новіков і партнери» про визнання поруки припиненою

за апеляційною скаргою Приватного малого підприємства «Лівіс»

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати договір поруки №012/06-2/316/4 від 23 червня 2006 року, укладеного між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»(надалі Банк) таким, що припинений з 25 листопада 2009 року.

В обґрунтування позову зазначав, що 23 червня 2006 року між Банком та ПП «Лівіс» було укладено кредитний договір №012/06-2/36 про надання коштів у розмірі 722 500 Євро на строк до 01 грудня 2009 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом.

Пізніше до кредитного договору були внесені зміни та доповнення відповідно до яких збільшувалася відсоткова ставки, розмір та валюта кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 23 червня 2006 року між ОСОБА_2 та Банком укладено договір поруки за яким позивач зобов'язувався нести солідарну відповідальність за виконання зобов'язань ПП «Лівіс» у тому ж обсязі що і ОСОБА_4

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору Коростишівським районним судом Житомирської області від 30 червня 2011 року ухвалено рішення про стягнення заборгвоаності за кредитним договором.

Під час ознайомлення з матеріалам даної справи позивачу стало відомо про існування додаткової угоди від 25 листопада 2009 року до кредитного договору, якою були внесені зміни про надання кредитором додатково позичальнику 5 375 000 грн.

Вважає, що його права як поручителя були істотно порушені, оскільки такою додатковою угодою суттєво збільшилися обсяги його відповідальності перед Банком без його згоди та відома.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано договір поруки від 23 червня 2006 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 таким, що припинений з 25 листопада 2009 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПМП «Лівіс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням та не доведеністю судом обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, під час відкриття провадження по справі, суд першої інстанції не встановив коло осіб, які повинні приймати участь у розгляді даної справи, не було залучено всіх осіб, що позбавило останніх на належний захист порушених прав та інтересів.

Так, суд першої інстанції не врахував, що ПМП «Лівіс» є стороною кредитного договору, яким порушено права Банку на своєчасне повернення кредитних коштів, а ОСОБА_2 є солідарним боржником по виконанню зобов'язання.

Вважає, що розглянувши справу без участі ПМП «Лівіс», районний суд порушив право підприємства на захист його прав та інтересів.

Крім того суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обраний спосіб захисту позивачем не узгоджується з нормами ст. 16 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 23 червня 2006 року між АППБ «Аваль» та ПМП «Лівіс» було укладено кредитний договір №012/06-2/216, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 733 500 євро зі сплатою 12% річних за користування кредитом, а підприємство зобов'язувалося повернути кредит та сплатити проценти за його користування до 01 грудня 2009 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 23 червня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №012/06-2/316/4, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарний боржник.

03 липня 2006 року, 04 липня 2006 року, 12 жовтня 2006 року, 21 грудня 2006 року та 27 лютого 2007 року були внесені зміни та доповнення до кредитного договору, відповідно до яких збільшувалася відсоткова ставка, розмір та валюта кредиту.

Такі ж зміни були внесені і до договору поруки, підписаним ОСОБА_2

25 листопада 2009 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ПМП «Лівіс» було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 23 червня 2006 року №012/06-2/316, за виконання якого поручався позивач.

Згідно цієї додаткової угоди передбачено погашення заборгованості за кредитом і банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 5 375 000 грн. додатково до існуючої заборгованості за договором у гривнях, внаслідок чого загальна заборгованість за договором склала 6 547 000 грн., які позичальник зобов'язувався повернути до 24 листопада 2010 року.

Пунктом 1.2 цієї додаткової угоди передбачено, що плата за користування кредитом у гривнях розраховується на основі процентної ставки в розмірі 22 % річних. Пунктом 3.1 передбачено, що у разі порушення позичальником кредитних зобов'язань процентна ставка, зазначена в п. 1.2. цього договору, підвищується на 2% річних з наступного календарного місяця.

Пунктом 1.1. додаткової угоди від 25 листопада 2009 року встановлено, що надання додаткового кредиту в гривнях можливе за умови надання поручителем згоди на збільшення обсягу зобов'язань за договором.

Проте така додаткова угода ОСОБА_2 не підписувалася. В матеріалах справи відсутні будь-які інші докази того, що позивач в іншій спосіб надав свою згоду на зміну та доповнення до зазначеного кредитного договору, які передбачалися додатковою угодою від 25 листопада 2009 року.

Відтак суд першої інстанції правильно вважав, що обсяг відповідальності ОСОБА_2 за кредитним договором від 23 червня 2006 року на підставі укладеної додаткової угоди від 25 листопада 2009 року збільшився, яку він хоча і не підписував, але на підставі цієї угоди був солідарним відповідачем у цивільній справі №2-133/11 за позовом ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до позивача та інших про стягнення заборгованості у розмірі 6 833 269,55 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПМП «Лівіс» не залучено до участі в справі, а тому порушуються його права є безпідставні.

Колегія суддів надала можливість представнику цього підприємства надати будь-які допустимі докази на спростування необгрунтованості доводів позивача. Проте такі докази не були надані. Безпідставне збільшення відповідальності ОСОБА_2 за кредитним договором не порушило права не залученого скаржника до участі в справи під час її розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність судового рішення не впливають. Підстави для його скасування і ухвалення нового відсутні.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного малого підприємства «Лівіс» відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: