У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Лесько А.О., Черненко В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Приват Лізинг» про стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Приват Лізинг» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, у якому просили стягнути із відповідача на свою користь по 106 595,09 грн інфляційних втрат та по 57 671.55 грн - 3% річних.

На обґрунтування своїх вимог зазначали, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року на користь кожного з них стягнуто по 420 162 грн, як частки вартості майна товариства з обмеженою відповідальністю «Приват Лізинг» (далі - ТОВ «Приват Лізинг»), належних їм, як спадкоємцям померлого сина ОСОБА_6, який на момент смерті був учасником цього товариства.

Зазначені кошти на виконання судового рішення в сумі 840 324 грн з рахунку ВДВС на їх банківський рахунок були перераховані лише 07 травня 2014 року.

Посилаючись на порушення відповідачем грошового зобов'язання, просили задовольнити позов на підставі ст.625 ЦК України.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Приват Лізинг» на користь ОСОБА_7. інфляційні втрати у зв'язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання в розмірі 89 746,60 грн, 3% річних від суми боргу в розмірі 56 428.33 грн, судовий збір 1 461,65 грн. Стягнуто з ТОВ «Приват Лізинг» на користь ОСОБА_5 інфляційні втрати у зв'язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання в розмірі 89 746,60 грн, 3% річних від суми боргу в розмірі 56 428,33 грн, судовий збір 1 461,65 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Приват Лізинг» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із положень ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст. ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України.

Така правова позиція підтверджена і правовими висновками Верховного Суду України, зокрема, висловлена у постанові від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12.

Грошове зобов'язання виникає на підставі договору або закону.

У даному випадку таке зобов'язання на відповідача покладено нормами ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» та ст. ст. 147, 148 ЦК України.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачами строку позовної давності колегія відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Приват Лізинг» було вчинено дії, які перервали цей строк.

Інші доводи скарги та матеріали витребуваної справи також не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Приват Лізинг» відхилити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді А.О. Лесько

В.А. Черненко