Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до садового товариства «Агро» про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 27 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 2001 по 2011 рік працювала на посаді головного бухгалтера у садовому товаристві (далі - СТ) «Агро», однак 17 вересня 2011 року її було звільнено із займаної посади у зв'язку із втратою довіри.

Вказувала, що відповідач не виплатив їй належну заробітну плату та не повернув трудову книжку, у зв'язку з чим вона не має можливості працевлаштування.

Посилаючись на наведене, позивач просила витребувати у відповідача належним чином оформлену її трудову книжку, стягнути з відповідача на її користь належну їй заробітну плату та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 27 572 грн 62 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Витребувано у СТ «Агро» належним чином оформлену трудову книжку ОСОБА_3

Стягнуто з СТ «Агро» на користь позивача заробітну плату та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 27 572 грн 62 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, виходив з того, що остання не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її первинна трудова книжка знаходилась у відповідача, а також посилався на відсутність будь-яких доказів про відмову у виплаті їй заробітної плати, оскільки таке питання при звільненні позивачем не ставилось.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені та встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Судами встановлено, що позивач з 2001 по 2011 рік працювала на посаді головного бухгалтера у СТ «Агро».

17 вересня 2011 року на позачергових загальних зборах її було звільнено із займаної посади у зв'язку із втратою довіри.

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 28 листопада

2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 березня 2012 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 до СТ «Агро» про поновлення на посаді головного бухгалтера, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Апеляційний суд, у своєму рішенні посилався на рішення Бориспільського міськрайонного суду від 28 листопада 2011 року, яким позивачу вже було відмовлено у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вважаючи його підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, однак такий висновок є помилковим, оскільки підставою звернення до суду ОСОБА_3 було її незаконне звільнення та суди дійшли висновку про правомірність звільнення позивача за п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я та порушенням вимог п. 4.2 Статуту та п. 5.1 Постанови Правління Національного Банку України.

Тому, при вирішенні даного спору, апеляційний суд не звернув увагу, що позивач звернулась до суду з вимогою про витребування трудової книжки, стягнення заробітної плати у розмірі 849 грн 62 коп. та відшкодування середнього заробітку у розмірі 26 723 грн посилаючись на те, що при її звільненні з роботи, відповідачем не було виплачено заробітну плату та не повернуто трудову книжку (а.с. 9-10).

Тобто вперше ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання її звільнення незаконним та стягнення середнього заробітку, а вдруге останньою подано позов про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Крім цього, доводи апеляційного суду про відсутність доказу, що трудова книжка ОСОБА_3 знаходиться у відповідача, спростовується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки позивача, яка завірена мокрою печаткою відповідача і з якої вбачається, що ОСОБА_3 була прийнята на роботу у СТ «Агро» 1 грудня 2001 року на посаду головного бухгалтера відповідно до наказу від 1 грудня 2001 року № 20 (а.с. 52).

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, апеляційний суд посилався на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані про розмір заробітної плати позивача та докази того, що при звільненні заробітна плата не була виплачена позивачу, однак відповідачем вказаний факт не оспорювався, матеріали справи не містять доказів того, що при звільнені позивача відповідачем було проведено розрахунок по заробітній платі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не перевірив існування заборгованості у відповідача перед позивачем, не витребував у відповідача необхідні данні про розмір заробітної плати ОСОБА_3, не з'ясував чи відмовлялась ОСОБА_3 отримати трудову книжку при її звільненні, а також не звернув увагу, що Бориспільським міськрайонним судом Київської області вирішувався інший спір за позовом ОСОБА_3

Оскільки, апеляційний суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню та не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи, тому ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 27 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун І.К. Парінова С.П. Штелик