Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22- ц/778/5072/15
Є.у.№ 331/5072/15
Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2015 року у справі

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ «ПроКредит Банк» (далі-Банк) звернувся до суду з вищевказаним позовом, зазначивши, що 17.12.2012 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено рамкову угоду, в межах якої 21.03.2014 року укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1501.44064/FW1602.332, за умовами якого ФОП ОСОБА_2 наданий кредит в сумі 100 000 доларів США строком до 21.04.2015 року зі сплатою 12 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_3 21.12.2012 року укладений договір поруки № 276142-ДП1, за яким поручитель в солідарному порядку відповідає за зобов'язаннями ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором. Свої зобов'язання за кредитним договором ФОП ОСОБА_2 належним чином не виконав, тож станом на 02.04.2015 року існує заборгованість за кредитом в сумі 100 000 доларів США, за відсотками в сумі 2 835, 7 доларів США, а також пеня в сумі 19 879, 98 грн., а загалом сума заборгованості складає 2 343 657, 6 грн., яку позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів солідарно разом з судовими витратами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» солідарно заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1501.44064/FW1602.332 від 21.03.2014 року в сумі 2 281 786, 5 грн. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» судовий збір в сумі по 1 772, 19 грн. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити. В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що позивачем порушений порядок надання письмових доказів, замінено відповідача у спосіб, не передбачений нормами ЦПК України, не вирішено питання про можливість позасудового врегулювання спору.

3 вересня 2015 року апелянт подав заяву про відкликання апеляційної скарги.

За змістом ч.2 ст.300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до початку розгляду справи в апеляційному суді.

Відповідно до розяснень, викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 р., відкликати апеляційну скаргу можна до початку розгляду справи в апеляційному суді (до постановлення ухвали про призначення справи до розгляду стаття 302 ЦПК.

Зважаючи на те, що ухвала про призначення справи до розгляду була постановлена колегією 05 серпня 2015 року, а відповідна заява була подана апелянтом тільки у вересні 2015 року, тобто після початку розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів на підставі ст.72 ч.2 ЦПК України залишила її без розгляду.

В засідання апеляційного суду апелянт і його представник не зявилися, про час і місце судового розгляду справи повідомлені завчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки представнику апелянта ОСОБА_4 15 серпня 2015 року. Колегія визнала причини неявки в засідання суду апелянта і його представника неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із наявність правових підстав для дострокового стягнення боргу за кредитним договором з боржника і поручителя в солідарному порядку. Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 17.12.2012 року між ПАТ ««ПроКредит Банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено рамкову угоду, в межах якої 21.03.2014 року укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1501.44064/FW1602.332, за умовами якого ФОП ОСОБА_2 наданий кредит в сумі 100 000 доларів США строком до 21.04.2015 року зі сплатою 12 % річних. (а.с.4-9).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_3 21.12.2012 року укладений договір поруки № 276142-ДП1, за яким поручитель в солідарному порядку відповідає за зобов'язаннями ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором (а.с.14-15).

Свої зобов'язання за кредитним договором ФОП ОСОБА_2 належним чином не виконував, з січня 2015 року припинив вносити суми на погашення кредиту.

12.03.2015 року на адресу позичальника і поручителя ОСОБА_5 було надіслано досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, в якій у зв`язку із порушенням умов кредитного договору, несплати належних сум кредиту та відсотків, банк вимагав протягом 5 банківських днів з дати отримання цієї вимоги сплатити суму кредиту (а.с.12).

Зазначену вище досудову вимогу позичальник і поручитель отримали особисто під розписку 21.03.2015 року (а.с.13).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Сторонами у справі не оспорюється, що позичальник з лютого 2015 року належним чином не виконував умови договору, порушував встановлені кредитним договором строки повернення кредиту і сплати процентів, досудову вимогу ОСОБА_5 про дострокове повернення коштів залишив без задоволення.

Згідно розрахунку, наданого ОСОБА_5, станом на 02.04.2015 року існує заборгованість за кредитом в сумі 100 000 доларів США, за відсотками в сумі 2 835, 7 доларів США, а також пеня в сумі 19 879, 98 грн. (а.с.11).

Вказаний розмір заборгованості у відповідності до ст.ст.526, 536, 553,554, 610, 1050 ч.2 ЦК України обгрунтовано стягнутий судом першої інстанції з позичальника і поручителя на користь ОСОБА_5 в солідарному порядку.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права безпідставні.

Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи, позовні вимоги заявлені банком до належного відповідача, підтверджені належними і допустимими письмовими доказами, яким суд дав відповідну правову оцінку у відповідності з вимогами ст.ст.57-60,212-215 ЦПК України.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Зважаючи на те, що апелянт не оспорював у суді наявність заборгованості, її розмір підтверджений відповідними письмовими доказами і відповідачем не оспорюється, доводи апеляційної скарги про недоведеність позову являються безпідставними.

Скрутне матеріальне становище відповідача, можливість позасудового врегулювання спору не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: