У Х В А Л А

24 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Охрімчук Л.І., Лященко Н.П., Сімоненко В.М., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 лютого 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 лютого 2015 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції частин другої, четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пунктів 1.3, 2.1, 2.4, 3.1-3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі - Правила), затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808.

В обґрунтування підстав для подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник надав ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року, 29 січня 2013 року, 29 січня 2014 року та 22 жовтня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вищезазначені правові норми.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_4 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодились апеляційний та касаційний суди, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору з підстав невідповідності вимогам чинного законодавства, що полягає у тому, що надання кредиту в іноземній валюті на території України забороняється, указав на те, що на час укладення кредитного договору, до якого сторонами у подальшому було укладено спірний договір про внесення змін та доповнень, не існувало законодавчої заборони щодо надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України; така заборона була встановлена згідно з абзацом третім частини першої статті 11 «Про захист прав споживачів», яким доповнено вказану частину статті 11 цього Закону згідно із Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI; разом з тим, прикінцевими положеннями Закону від 22 вересня 2011 року № 3795-VI встановлено, що його дія не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. При цьому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним спірного договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору з підстави, на яку позивач посилався у позовних вимогах, вказуючи правове обґрунтування необхідності захисту порушеного, на його думку, права.

Разом із тим в ухвалах суду касаційної інстанції, які надані заявником для порівняння, суд вирішував спори про визнання недійсними кредитних договорів з тих підстав, що вони укладені з порушенням норм частин другої, четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» і Правил, що полягає, зокрема, у ненаданні банком споживачу повної інформації про умови кредитування й орієнтовної сукупної вартості кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, у відсутності графіка погашення кредиту, інформації про банківські рахунки для зарахування кредиту, та, ухвалюючи судові рішення, суд відповідно застосовував положення вказаних норм матеріального права.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Оскільки зі змісту наведених судових рішень та судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 лютого 2015 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко