АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/255/15 Головуючий 1 інстанції - Майстренко О.М.
Категорія - право власності
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.

при секретарі - Костенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційними скаргами в.о. прокурора Московського району м. Харкова та ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Харківська міська рада, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_6, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що вони безперервно та відкрито для сторонніх осіб використовували нежитлові приміщення, які знаходились за адресою: АДРЕСА_1, які в процесі експлуатації в 2013 році було реконструйовано позивачами, шляхом їх демонтажу та будівництва нових приміщень, що в сукупності складають нежитлову будівлю літ. В-1 та яка, на думку позивачів, відповідно до технічного висновку, виконаного експертом ТОВ «Інститут «Грандінвестбуд» (сертифікат АЕ № 000297), визнана такою, що знаходиться в задовільному стані, який забезпечує несучу здатність необхідну для подальшої експлуатації. Просили визнати за ними: ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення № 7 площею 29,5 кв.м., нежитлове приміщення № 8 площею 10,1 кв.м., нежитлове приміщення № 9 площею 29,5 кв.м., нежитлове приміщення № 10 площею 2,8 кв.м., які знаходяться в нежитловій будівлі літ. «В-1», що знаходиться по АДРЕСА_1; ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення № 1 площею 58,4 кв.м., нежитлове приміщення № 2 площею 10,7 кв.м., нежитлове приміщення № 3 площею 2,2 кв.м., нежитлове зміщення № 4 площею 29,8 кв.м., нежитлове приміщення № 5 площею 4,3 кв.м., нежитлове зміщення № 6 площею 2,2 кв.м., які знаходяться в нежитловій будівлі літ. «В-1», що знаходиться по АДРЕСА_1.

До суду також надійшла позовна заява третьої особи, що заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_6, згідно якої він користується нежитловими приміщеннями, а саме приміщенням № 11 площею 31,8 кв.м., нежитловим приміщенням № 12 площею 4,2 кв.м., нежитловим приміщенням № 13 площею 2,7 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, що в сукупності складають нежитлову будівлю літ. «В-1». Вказував, що 09.07.2013 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на його ім'я був виготовлений технічний паспорт, яким зазначено що частина нежитлової будівлі літ. «В-1» загальною площею 38,7 кв.м. складається із приміщень № 11,12,13. ОСОБА_6, просив визнати за ним право власності на нежитлові приміщення № 11 площею 31,8 .м., № 12 площею 4,2 кв.м., № 13 площею 2,7 кв.м., загальною площею 38,7 кв.м. які знаходяться в житловій будівлі літ. «В-1» за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 задоволено в повному обсязі. Вирішено визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення № 1, площею 29,5 кв.м., нежитлове приміщення № 8 площею 10,1 кв.м., нежитлове приміщення № 9 площею 5 кв.м., нежитлове приміщення № 10 площею 2,8 кв.м., загальною площею 71,9 кв.м., які знаходяться в нежитловій будівлі літ. «В-1», що знаходиться по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення № 1 площею 58,4 кв.м., нежитлове приміщення № 2 площею 10,7 кв.м., нежитлове приміщення № 3 площею 2 кв.м., нежитлове приміщення № 4 площею 29,8 кв.м., нежитлове приміщення № 5 площею 4,3 кв.у. житлове приміщення № 6 площею 2,2 кв.м., загальною площею 107,6 кв.м., які знаходяться в нежитловій будівлі літ. «В-1», що знаходиться по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_6 право власності на нежитлове приміщення № 11 площею 31,8 кв.м., № 12 площею 4,2 кв.м., № 13 площею 2,7 кв.м., загальною площею 38,7 кв.м., які знаходяться в нежитловій будівлі літ. «В-1», що знаходяться по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, з метою захисту прав територіальної громади міста Харкова, оформити у відповідності до вимог чинного законодавства, права владності чи користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташоване нерухоме майно.

В апеляційних скаргах в.о. прокурора Московського району м. Харкова та ОСОБА_1 просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилаються на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм права. Вказують, що позивачами не було надано доказів прийняття в експлуатацію спірних приміщень, що є обов'язковою умовою набуття права власності, тому підстав для задоволення позову немає. ОСОБА_1, крім того зазначає, що оскаржуване рішення суттєво впливає на його майновий стан, оскільки він брав фінансову участь у будівництві спірного нерухомого майна, а до участі у справі його залучено не було.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний об'єкт може бути визнано власністю позивачів в порядку ст. 331 ЦК України.

Проте, погодитись з таким висновком суду неможна, оскільки такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального права і суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірними є самочинно збудовані нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 218,2 кв.м.

Відповідно технічного висновку про технічний стан будівельних конструкцій нежитлової будівлі торгового павільйону по АДРЕСА_1, виконаного експертом ТОВ «Інституї Грандінвестбуд», будівля придатна для подальшої експлуатації за призначенням, визнана такою, що знаходиться в стадії завершеного будівництва на 100%.

Матеріали справи містять договір про дольову участь у виконанні проектно-дослідницьких робіт укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо торгового павільону за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Отже, визнання судом права власності на самочинно побудоване (реконструйоване) нерухоме майно можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Право власності на самочинне будівництво може бути визнане за особою, що вимагає такого визнання, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право користування земельною ділянкою, що визначають цільове призначення такої ділянки. Крім того, за умови наявності документів про зміну цільового призначення землі (якщо воно потребується) в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Відповідно до п. 4 зазначеної постанови при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна будівля в експлуатацію не прийнята, відповідна земельна ділянка у встановленому законом порядку позивачам не виділялась.

Таким чином, обов'язкові передумови набуття права власності позивачами не виконані.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг є суттєвими, а рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не можна визнати законним та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги в.о. прокурора Московського району м. Харкова та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2014 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Харківська міська рада, та третій особі, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_6 - про визнання права власності.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: