Провадження № 22-ц/779/873/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про зняття арешту з нерухомого майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася в суд позовом до ОСОБА_3, ПАТ «Універсал Банк», третя особа відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про зняття арешту з нерухомого майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що постановою державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника ОСОБА_3 фактично накладено арешт на жилий будинок та земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківськ належні їй на праві власності на підставі договору дарування.

Посилаючись на те, що вона не являється стороною виконавчого провадження та не має боргових зобов»язань перед ПАТ «Універсал Банк», просила скасувати арешт з нерухомого майна.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2015 року у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на дане рішення подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

Представник апелянта вказала, що згідно договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 30.05.2012 року ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 належний йому житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 м.Івано-Франківськ, загальною площею 27,2 кв.м. та земельну ділянку, яка знаходиться під даним будинком, площею 0,048 га.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до державного реєстратора реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції з метою отримання витягу з державного реєстру речових прав. При цьому державний реєстратор повідомив про наявність обтяження (арешту) на вищевказане нерухоме майно, яке накладено постановою державного виконавця від 13.08.2014 року при виконанні рішення Івано-Франківського міського суду від 27.03.2014 року про стягнення боргу із ОСОБА_3 за кредитним договором в користь ПАТ «Універсал Банк».

Представник апелянта не погоджується з висновком суду про те, що на момент ухвалення рішення суду та винесення постанови державним виконавцем Дрожжин О.О. не зареєструвала своє право власності на подароване нерухоме майно згідно ст.182 ЦК України, у зв'язку з чим не набула права власності, а тому позовні вимоги останньої є безпідставними.

Зазначила, що на момент звернення до суду із позовом (16.10.14), ОСОБА_2 вже набула права власності на спірний жилий будинок та земельну ділянку на підставі договору дарування від 30.05.2012 року, а згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 не була відповідачем по справі про стягнення боргу із ОСОБА_3 за договором кредиту і не має боргових зобов'язань перед ПАТ «Універсал Банк».

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не послався на норму закону, на підставі якої зареєстроване на час ухвалення рішення суду право власності на нерухоме майно одної особи може бути обмежене арештом за рішенням суду, яким стягнуто кошти з іншої особи.

Вважаючи, що ОСОБА_2 зареєструвала своє право власності на нерухоме майно після накладення арешту постановою державного виконавця, суд помилково зробив висновок про відмову в задоволенні позову на цій підставі, оскільки ОСОБА_2 не оскаржує постанову виконавця про накладення арешту як таку, а оскаржує саме обмеження свого права власності на нерухоме майно за борговими зобов'язаннями інших осіб.

Посилаючись на вказані обставини справи, а також на порушення права власності ОСОБА_2, представник апелянта просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ПАТ «Універсал Банк» - Бойчук Я.В. заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача.

Відповідач ОСОБА_6 та представник - ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 60 закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, посилаючись на те, що постановою державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника ОСОБА_3 фактично накладено арешт на жилий будинок та земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківськ належні їй на праві власності на підставі договору дарування.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач станом на день винесення рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та постанови державного виконавця про арешт майна боржника не набула права власності на земельну ділянку та будинок.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Згідно договорів дарування жилого будинку та земельної ділянки від 30.05.2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріс І.П. - ОСОБА_3 передав безоплатно у власність ОСОБА_6 жилий будинок під АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську та земельну ділянку площею 0,0480 га для обслуговування зазначеного будинку (а.с. 4,5).

Вказані договори дарування як жилого будинку, так і земельної ділянки внесені до Державного реєстру правочинів 30.05.2012 року (а.с.23-24).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що державну реєстрацію права власності на жилий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську на підставі договорів дарування від 30.05.2012 року, здійснено 10.10.2014 року (а.с.6, 22).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 березня 2014 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 334642,05 грн. та сплачений судовий збір в сумі 3346,42 грн.(а.с.7-8).

На підставі постанови головного державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 13.08.2014 року про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження - 15.08.2014 року здійснено державну реєстрацію обтяження щодо нерухомого майна домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську (а.с.9).

Судом встановлено, що право власності позивача ОСОБА_2 на нерухоме майно - жилий будинок та земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську ніким не оспорено, як і не оскаржуються дії державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на дане нерухоме майно 10.10.2014 року.

Таким чином, ОСОБА_2 - єдиний власник жилого будинку та земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську, не являється особою, права, якої обтяжуються, а тому її право власності на нерухоме майно у відповідності до положень ст. 321 ЦК України, не може бути обмежено шляхом арешту та заборони на відчуження за боргами іншої особи.

Оскільки суд першої інстанції не дав належної правової оцінки зібраним доказам по справі та ухвалив рішення з порушенням вимог норм матеріального права, то ухвалене в справі рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову про зняття арешту з належного позивачу нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зняти арешт з жилого будинку АДРЕСА_1, що в м. Івано-Франківську, загальною площею 27,2 кв.м., реєстраційний об»єкт нерухомого майна 1 та земельної ділянки площею 0,0480 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 м. Івано-Франківськ.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Мелінишин Г.П.