Справа № 487/3617/15-ц
Провадження № 2/487/1756/15
22.10.2015 м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,
при секретарі - ІГНАТЬЄВІ А.О.,
за участю позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Третя миколаївська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошових коштів, -
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачками зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх спільна матір ОСОБА_5. За життя, ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6 (батько ОСОБА_2 та вітчим ОСОБА_1.) у липні 1989 року придбали будинок АДРЕСА_1. Після смерті матері спадщину фактично прийняли позивачки, їх брат ОСОБА_8 та чоловік померлої ОСОБА_6, оскільки вони приймали участь у похованні, отримали у спадщину особисті речі та документи. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті спадщину прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Позивачки та їх брат ОСОБА_8 домовились про оформлення спадщини у рівних частках після того, як ОСОБА_8 підготує відповідні документи. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер та не встиг оформити документи. Після смерті брата спадщину прийняла його жінка ОСОБА_3 та оформила на себе документи щодо права власності на будинок АДРЕСА_1, не повідомивши нотаріуса про наявність інших спадкоємців. Оскільки після смерті матері ОСОБА_8 успадкував лише 1/3 частку домоволодіння, позивачки просили визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку домоволодіння АДРЕСА_1 за кожною.
Оскільки в ході розгляду справи згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що об'єкт нерухомого майна розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4, позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доповнили свої позовні вимоги, та, не відмовляючись від вимог щодо визнання за кожною з них права власності на 1/3 частку домоволодіння АДРЕСА_1, просили стягнути на їхню користь по 1/3 суми проданого домоволодіння АДРЕСА_1.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та представляє інтереси ОСОБА_2 за довіреністю, підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 пояснила, на момент смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею за адресою: АДРЕСА_1, постійно мешкали її чоловік ОСОБА_6 та їхній спільний син (брат позивачок) ОСОБА_8. Позивачка ОСОБА_1 на момент смерті матері постійно мешкала разом зі своєю родиною в селищі Радсад Миколаївського району Миколаївської області. Позивачка ОСОБА_2 постійно мешкала зі своєю родиною на території Росії, у місті Новоросійськ Краснодарського краю. Коли померла матір, позивачки приїхали до міста Миколаєва, прийняли участь у здійсненні її поховання, та, після сплину 9 днів, повернулися до своїх родин за місцем постійного мешкання. Будь-яких речей та документів з дому матері після її смерті позивачки не забирали, оскільки там постійно мешкали вітчим та брат, які ними користувалися. У зв'язку з тим, що після смерті матері на спадкове майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не претендували, з заявами про прийняття спадщини вони не звертались, оскільки не вважали це необхідним. Після поховання матері ОСОБА_1 періодично приїздила у гості до вітчима та брата. У ІНФОРМАЦІЯ_4 помер вітчим ОСОБА_1 - батько ОСОБА_2 - ОСОБА_6. На момент смерті з ним постійно проживав ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1. Після поховання ОСОБА_6, на якому були присутні позивачки, вони знову повернулися на своє постійне місце мешкання. Будь-яких речей спадкодавця ОСОБА_6 вони не забирали, з заявою про прийняття спадщини не звертались, оскільки, як і після смерті матері, не претендували на неї. В ІНФОРМАЦІЯ_5 помер брат позивачок ОСОБА_8. Оскільки у смерті брата позивачки вважають винною його жінку ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішили відновити законність та звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті матері, однак отримали відмову у зв'язку з тим, що протягом встановленого законом строку з заявами про прийняття спадщини вони не звертались, не були зареєстровані з померлою на момент смерті та не надали фактичних даних, які свідчать про вступ у володіння спадковим майном.
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду пред'явленого позову була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачка не з'явилася до суду без поважних причин. З урахуванням заяви позивачки про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.
ПредставникТретьої миколаївської державної нотаріальної контори просив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних матеріалів та прийняти рішення на розсуд суду, про що надав відповідну заяву.
Згідно ст. 33 ЦПК України заміна первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі співвідповідача можуть бути здійснені судом лише за клопотанням позивача.
У зв'язку з тим, що позивачка ОСОБА_1, якій неодноразово були роз'яснення положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, клопотань про залучення до участі у справі власника спірного домоволодіння ОСОБА_4 не заявила, вважаючи, що за пред'явленими позовними вимогами має відповідати виключно ОСОБА_3, ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 липня 2015 року, ОСОБА_4 була залучена до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 не з'явилась, причин неявки суду не повідомила.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
На момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР в редакції, чинній на момент їх виникнення.
Згідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до ст. 533 ЦК УРСР предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року.
Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
За нормами ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом, згідно з нормами ст. 554 ЦК УРСР, його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5, що підтверджується рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2014 року (а.с.13-14).
Позивачка ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим на підставі відповідного запису №2788 від 14.09.1960 року на ім'я ОСОБА_2 (а.с.5) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, згідно якого ОСОБА_2 після укладення шлюбу змінила своє прізвище на «ОСОБА_2» (а.с.82).
Мати позивачок ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 12 травня 1996 року (а.с.10). На момент смерті ОСОБА_5 постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_1, разом з чоловіком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_8.
Після смерті матері позивачки протягом встановленого законом строку з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, не проживали з померлою на момент смерті та не вступили у володіння спадковим майном.
Вказана обставина була підтверджена у судовому засіданні самою позивачкою ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та представляє інтереси ОСОБА_2 за довіреністю.
З огляду на викладене, оскільки позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщину після смерті матері не прийняли, вимоги про визнання за кожною з них права власності на 1/3 частку домоволодіння АДРЕСА_1 після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. З цих же підстав не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення на користь позивачок по 1/3 суми проданого домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки право власності на вказаний об'єкт нерухомості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набуто не було.
Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 було видано 25 квітня 2014 року його дружині ОСОБА_10 з порушенням норм чинного законодавства суду надано не було, у зв'язку з чим підстави для визнання вказаного свідоцтва частино недійсним відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 529, 533, 548, 549, 554 ЦК УРСР, ст. 1301 ЦК України, суд,-
Відмовити за необґрунтованістю у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Третя миколаївська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошових коштів.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.
СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА