Справа № 500/1995/15-ц
Провадження № 2/500/1583/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Адамова А.С.,

при секретарі - Топтигіній О.М.,

за участю сторін:

від ОСОБА_1: ОСОБА_2

від ОСОБА_3: ОСОБА_4

від ОСОБА_5: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 27.04.2015 року уточнив, та просить визнати за ним як членом колишнього колгоспного двору, право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що станом на 14.04.1991 року вищезазначений будинок відносився до типу колгоспного двору. Правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній. Частки у праві власності на житловий будинок складаються так: позивачу ОСОБА_1 належить 1/4 частина, як члену колгоспного двору та 1/4 частина в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5, кожному по 1/4 частині як членам колгоспного двору.

ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою та просять визнати за ними право власності як членам колишнього колгоспного двору на 1/4 частину (за кожним) житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5 за зустрічним позовом.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 в судовому засідання позовні вимоги ОСОБА_1 визнав та підтримав свої позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 83, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3 належав на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, по 1/4 кожному та станом на 14 квітня 1991 вказаний будинок відносився до колгоспного типу, що також підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 18.03.2014 року за № 515.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Кам'янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2014 року за позивачем ОСОБА_1 визнане право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлій ОСОБА_6.

Згідно технічної документації, виготовленої КП «Ізмаїльське МБТІ» від 19.11.2013 року, власниками житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, зазначені ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1, без визначення часток.

Частиною 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності (ст. 112 ЦК, відповідно до якої майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.), тобто без визначення часток.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Разом з тим, нормами діючого Цивільного кодексу України так і нормами ЦК УРСР 1963 року не передбачена можливість одночасного існування права спільної сумісної та спільної часткової власності на один об'єкт нерухомості.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та ст. 123 ЦК (в редакції 1963 року) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Так, судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, відносився до суспільної групи «колгоспний двір», який зберігся після припинення його існування до 15.04.1991 року.

Згідно статті 120 ЦК (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року, коли був введений в дію Закон «Про власність».

Станом на 15.04.1991 року, коли статус колгоспних дворів було законодавчо ліквідовано, позивач та відповідачі за первісним позовом, проживали в даному господарстві, та були членами колгоспного двору. На даний час господарство збереглось, сторони по справі є останніми членами колишнього колгоспного двору, а тому не втратили права на дане майно.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_5 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 174, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності як члена колишнього колгоспного двору на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності як члена колишнього колгоспного двору на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності як члена колишнього колгоспного двору на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2015р.

Суддя: А.С.Адамов