Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді - Микуляк П.П.

при секретарі - Остич Л.В.

з участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Баблюк О.Б.

представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, яка представляє свої інтереси та інтереси неповнолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, яка виступає в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - орган опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 06.06.2005 р. між Банком та ОСОБА_2 було укладеного кредитний договір №MKZ7GF00000035, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 48643,00 дол.США, із сплатою відсотків за його користування в розмірі 12% річних, з кінцевим терміном повернення 05.06.2025 р.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.06.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 65,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 що належить їй на праві приватної власності.

Взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування Позичальник належним чином не виконує і станом на 08.06.2012 року заборгованість по кредиту складає 62297,35 доларів США, що за курсом 7,99 грн. за 1 дол.США відповідно повідомлення НБУ на 08.06.2012 року еквівалентно 497755,83 грн., а тому банк з метою погашення даної заборгованості звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Баблюк О.Б. позовні вимоги підтримала, просила суд винести рішення, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №MKZ7GF00000035 від 06.06.2005 р. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 65,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки. Виселити ОСОБА_2 та інших мешканців, які зареєстровані та/або проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, - неповнолітню ОСОБА_10, ОСОБА_4 та малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, із зняттям її з реєстраційного обліку в органі Державної міграційної служби України, до повноважень якого входить питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку. Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь Банку сплачений судовий збір.

Представник просила врахувати той факт, що наявність мораторію на примусове відчуження предмету іпотеки встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. є тимчасовою обставиною, яка утруднює виконання рішення суду, відтак він не скасовує взагалі положень ЦК України, Законів України «Про заставу» та «Про іпотеку» щодо права іпотекодержавтеля задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки та не звільняє іпотекодавців від обов'язків, передбачених договорами іпотеки.

При наявності на те правових підстав, визначених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р., представник позивача не заперечує проти застосування положень ст.217 ЦПК України та відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення до моменту втрати чинності цим Законом.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася повторно, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином.

Представник відповідачки ОСОБА_2, яка представляє свої інтереси ти та інтереси своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р., оскільки квартира, яка ОСОБА_2 була передана в іпотеку Банку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, використовується відповідачкою та членами її сім'ї, як єдине місце постійного проживання, розмір якого не перевищує площі 140 м.кв.

Відповідачка ОСОБА_4, яка виступає в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у судове засідання не з'явились повторно, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору - орган опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 у судове засідання не з'явились повторно, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку:

06 червня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінено назву на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №MKZ7GF00000035, згідно якого останній надано кредит на термін до 05.06.2025 року, включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, в розмірі 48643,00 дол.США на наступні цілі: 38000 дол.США - на споживчі цілі; 10643,00 дол.США - на сплату страхових платежів, строк до 05.06.2025 року, із сплатою за відсотків за його користування в розмірі 1,0% в місяць (12% річних) на суму заборгованості по кредиту та комісії в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно умов Договору Позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит та відсотки за його користування, сплатити винагороду (комісію) в строк та в порядку, встановленому договором, а саме щомісячно починаючи з наступного місяця в період сплати, за який приймається період з 05 по 10 число кожного місяця, Позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 476,04 дол.США для погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості за відсотками, кредиту та комісією.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставиться.

Пунктами 3.2 та 4.1 Договору визначено, що згідно ст.212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп1.1, 2.3.1, 2.3.2, 3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,33% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При порушенні позичальником зобов'язання по погашенню кредиту, останній зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості.

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що Позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та винагороди (комісії) належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 08.06.2012 року становить 62297,35 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, виходячи з розрахунку 1 дол.США = 7,99 грн., еквівалентно 497755,83 грн., з яких: 35911,63 дол. США - заборгованість по кредиту; 13405,01 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1862,00 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11118,71 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінено назву на ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2, в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № MKZ7GF00000035 від 06.06.2005 р., було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №3101, відповідно до якого Іпотекодавець - ОСОБА_2 передала Іпотекодержавтелю - ПриватБанк об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності на підстав нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 3098 від 06.06.2005 року.

Укладений між сторонами договір іпотеки від 06.06.2005 року відповідає вимогам ст.ст.203, 205, 208, 209 ЦК України щодо його форми, змісту та нотаріального посвідчення.

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги з основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, тощо.

За умовами договору іпотеки Іпотекодавцем також надано повноваження Іпотекодержателю на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені Іпотекодавця будь-якій особі у разі порушення основного зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних договорів» від 30.03.2012 року №5 в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у резолютивній частині рішення в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що боржник своїх зобов'язань не виконує, суд приходить до переконання, що Банк має право в рахунок погашення заборгованості Позивальника ОСОБА_2 за кредитним договором № MKZ7GF00000035 від 06.06.2005 р. в розмірі 62297,35 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 497755,83 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 65,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені ОСОБА_2, договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки. Позовна заява в цій частині є підставною та підлягає до задоволення.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Статтею 40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних договорів» від 30.03.2012 року №5 при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

З досліджених судом матеріалів справи слідує, що 30.05.2012 року ПриватБанк було надіслано письмову вимогу №30.1.0.0/2 від 30.05.2012 року Позичальнику ОСОБА_2, якою вимагало від останньої протягом тридцятиденного строку з отримання цієї вимоги повернути суму кредиту в повному обсязі, проценти, комісію та штрафні санкції, а також попереджено ОСОБА_2, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником у визначений строк зобов'язань, Банком із спливом тридцяти денного строку має намір звернути стягнення на предмет іпотеку та вимагає згідно ст.40 Закону України «Про іпотеку» добровільно звільнити квартиру АДРЕСА_1, з усіма членами сім'ї та іншими мешканцями.

Судом встановлено, що вимоги-претензії Банку Позичальником ОСОБА_2 залишені без реагування.

Згідно довідки ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС» №1789 від 26.11.2014 року в квартирі за адресою АДРЕСА_1, зареєстровані/проживають ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, її неповнолітня донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, сестра ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, племінниця ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та племінниця ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3

На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині виселення ОСОБА_2 та іншихосіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям її з реєстраційного обліку підлягають до задоволення.

07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року положеннями якого визначено, що не може бути тимчасово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

За своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до вимог ст.217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону, а не відмовляти у позові.

Такого ж висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014 року (справа №6-29969св14), від 17.12.2014 року (справа №6-36136св14).

Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи вимоги Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, під дію якого підпадає дане забезпечення за споживчим кредитом в іноземній валюті на споживчі цілі, оскільки це житлове помешкання загальна площа якого не перевищує 140 кв.м.використовується відповідачкою ОСОБА_2 та членами її сім'ї, як місце постійного проживання, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказують на те, що у власності останньої знаходиться інше нерухоме житлове майно, суд приходить до переконання про наявність достатніх правових підстав для застосування положень ст.217 ЦПК України та відстрочки виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення на час дії мораторію встановленого Законом.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1700 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 208, 209, 212,-215, 217, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позовну заяву - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості Позивальника ОСОБА_2 за кредитним договором №MKZ7GF00000035 від 06.06.2005 р. в розмірі 62297,35 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 497755,83 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 61,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені ОСОБА_2, договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, неповнолітню ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані та/або проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, із зняттям її з реєстраційного обліку в органі Державної міграційної служби України, до повноважень якого входить питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відстрочити на час дії мораторію встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 1700,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Микуляк П.П.