Провадження № 22-ц/779/774/2015
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючої: Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Соколовського В.М.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним рішення Івано-Франківської міської ради від 22.09.2009 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державного акту на право власності на землю від 24.11.2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_3, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.01.2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0063 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 24.11.2009 року, ліворуч якої межує земельна ділянка площею 0,0689 га, що належала відповідачу ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.11.2009 року, виданого згідно рішення 45 сесії Івано-Франківської міської ради від 22.09.2009 року.

ОСОБА_3 згідно договору-купівлі-продажу від 31.01.2014 року продав свою земельну ділянку відповідачу ОСОБА_4, який має намір змінити цільове призначення земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на здійснення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Позивач вказала, що земельна ділянка ОСОБА_4 (попередній власник - ОСОБА_3.) по межі лінія АБ у її акті (лінія ГА в акті ОСОБА_3.) накладається на її земельну ділянку приблизно на один метр. Фактично ця частина її земельної ділянки при укладенні договору купівлі-продажу перейшла у власність ОСОБА_4

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним та скасувати п.47 додатку 2 рішення 45 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 22.09.2009 р., визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 24.11.2009р., який виданий на ім'я ОСОБА_3, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 31.01.2014 року та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності від 31.03.2014 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним п.47 додатку 2 рішення 45 сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 22.09.2009 р., яким передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0689 га по АДРЕСА_1 поруч будинку №46 в м. Івано-Франківську.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 24.11.2009р., який виданий на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0689 по АДРЕСА_1 поруч будинку №46 в м. Івано-Франківську.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 на рішення суду в частині задоволених позовних вимог подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що визнаючи недійсним рішення Івано-Франківської міської ради від 22.09.2009 року та державний акт від 24.11.2009 року, суд вказав, що дане рішення прийнято з порушенням вимог ст.116,118 ЗК України, оскільки таке прийнято на підставі технічної документації із землеустрою, а не на підставі проекту відведення земельної ділянки. Фактично до 2002 року ОСОБА_3 був тимчасовим користувачем земельної ділянки площею 0,0432 га і станом на 2009 рік земельна ділянка площею 0,0689 га попередньо не перебувала у його користуванні. З цих підстав суд дійшов висновку, що приватизація спірної земельної ділянки мала б проводитись на підставі проекту відведення земельної ділянки, а не на підставі технічної документації.

Проте, апелянт з таким висновком не погоджується і вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин вимоги п.6 ст.118 ЗК України та безпідставно не взяв до уваги вимоги п.п.1,2 ст.118 ЗК України, якими визначено право громадян отримати у власність земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні і рішення органу місцевого самоврядування приймається на підставі технічної документації, яка підтверджує розмір земельної ділянки.

В даному випадку суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 22.06.1999р. №263 відкрито і добросовісно користувався земельною ділянкою по АДРЕСА_1 поруч. буд.№46 до 2009 року.

У 2009 році ОСОБА_3 виготовив технічну документацію, яка підтверджувала межі та розмір земельної ділянки у відповідності до вимог п.п.1,2 ст.118 ЗК України. Під час виготовлення технічної документації шляхом проведення геодезичної зйомки встановлено, що площа земельної ділянки, яку фактично використовує ОСОБА_3, становить 0,0689 га.

Вказані обставини підтверджуються довідкою ЖЕО №6, висновком управління архітектури та містобудування, висновком управління Держземагенства, які погодили технічну документацію з землеустрою.

Крім того, апелянт вважає, що суд необґрунтовано не застосував строк позовної давності, про що відповідач просив при розгляді справі.

ОСОБА_3 вказує, що при проведенні робіт із землеустрою щодо оформлення права власності на спірну земельну ділянку 09.06.2009 року було складено акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі. Даний акт підписаний суміжними землекористувачами, в тому числі і позивачем ОСОБА_2 Своїм підписом остання засвідчила, що не має жодних претензій при встановленні межі.

Відтак, про обставини, які на думку позивача порушують її право, ОСОБА_2 дізналась 09.06.2009 року, однак до суду із позовом звернулась лише 19.08.2014 року, тобто із пропуском загального строку позовної давності.

З наведених підстав, апелянт просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3, його представник ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_4, представник відповідача Івано-Франківської міської ради - ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Представники позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8, ОСОБА_9 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції. ОСОБА_9, зокрема пояснив, що у відповідності до виданих державних актів про право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_2 немає накладки їх земельних ділянок та не заперечив, що гараж позивача частково знаходиться за межами земельної ділянки належної їй на праві власності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку від 24.11.2009 року, виданого на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 22.09.2009 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0063 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 поруч будинку №44а в м. Івано-Франківську (а.с.11).

Згідно Державного акта від 24.11.2009 року, виданого на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 22.09.2009 року, ОСОБА_3 був власником суміжної земельної ділянки площею 0,0689 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 поруч будинку №46 в м. Івано-Франківську (а.с.6).

За даними довідки управління Держкомзему у м. Івано-Франківську від 14.10.2009 року №73/04-03 земельній ділянці, що належала ОСОБА_3 присвоєно кадастровий НОМЕР_1 (а.с.88).

30.01.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу даної земельної ділянки, про що 31.03.2014 року зроблено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-8).

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині визнання недійсними рішення Івано-Франківської міської ради від 22.09.2009 року та Державного акта на право власності на земельну ділянку від 24.11.2009р., виданого на ім'я ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що рішення органу місцевого самоврядування прийнято без повного та об'єктивного з'ясування усіх обставин та без дотримання вимог ст.ст.116,118 ЗК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.09.2014 року №6-84цс14, згідно ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Із позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що земельна ділянка ОСОБА_4 (попередній власник - ОСОБА_3.) по межі лінія АБ у її акті (лінія ГА в акті ОСОБА_3.) накладається на її земельну ділянку приблизно на один метр, тобто порушує її права як власника суміжної земельної ділянки.

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, ОСОБА_2 не представила суду жодних доказів на підтвердження наведених нею обставин щодо накладення суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 на належну їй земельну ділянку.

В той же час, як вбачається з акта встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 09.06.2009 року, ОСОБА_2 як суміжним землекористувач особистим підписом погодила межу по лінії ГА із землекористувачем ОСОБА_3 (а.с.83).

Крім того, як вбачається з листа Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області (далі - ДІСГ) від 29.09.2014 року №04-01/2906, за результатами перевірки, проведеної спеціалістами інспекції, встановлено, що на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2, збудовано будівлю (гараж) та асфальтову площадку.

Івано-Франківським міським відділом Івано-Франківської регіональної філії ЦДЗК проведено роботи по відновленню меж належної ОСОБА_4 земельної ділянки в натурі. За результатами проведених робіт виготовлено акт підтвердження-відновлення меж земельної ділянки та виготовлено План землеустрою, на якому зазначено межі належної ОСОБА_4 земельної ділянки та межі розташування споруди (гаража).

Враховуючи результати проведених робіт ДІСГ встановлено факт самовільного зайняття частини належної ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,006 га шляхом будівництва будівлі (гаража), (а.с.51-52).

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з їх недоведеністю.

Постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування в частині задоволення позовних вимог з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2015 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Івано-Франківської міської ради від 22.09.2009 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0689 га по АДРЕСА_1 поруч будинку №46 в м. Івано-Франківську та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.11.2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0608 га по АДРЕСА_1 поруч будинку №46 в м. Івано-Франківську - відмовити.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Пнівчук О.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

Соколовський В.М.