АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Слюсар Т.А., Немировської О.В.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа, Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування із нею і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України про заборону виїзду дитини за кордон України без згоди та супроводу матері,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Др. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування із нею.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 03 травня 2012 року між ним та відповідачем укладено шлюб. У шлюбі у них народився син ОСОБА_9. Після народження сина відповідач разом з дитиною півроку проживали в м. Києві, а потім переїхали до Німеччини.

На прохання дружини відвідати родичів, він надав нотаріальний дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон до м. Києва з 29 травня по 10 липня 2013 року . Однак відповідач з дитиною до Німеччини так і не повернулася, а залишилася в Україні, де і проживають до цього часу та не має наміру повернутися до ФРН, чим позбавила його можливості приймати участь у вихованні дитини та спілкування з неї відповідно до Конвенції про права дитини.

З урахуванням уточнених позовних вимог , позивач просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди щодо його участі у вихованні малолітнього ОСОБА_9 шляхом встановлення графіку спілкування з дитиною без присутності відповідача, визначити право спілкування з дитиною не рідше ніж два рази на місяць та не менше, ніж протягом декількох днів з можливістю брати дитину до себе, а саме : з 17.00 год. кожного другого і четвертого четверга кожного календарного місяця до 10.00 та кожного другого і четвертого понеділка кожного календарного місяця; заборонити відповідачу змінювати відоме йому місце проживання дитини без письмового повідомлення за один місяць до зміни адреси, заборонити вивозити дитину за межі України , в тому числі в АРК без письмового дозволу та супроводу батька.

Заперечуючи проти позову, у серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про заборону виїзду дитини за кордон України без згоди та супроводу матері.

Зазначала, що батько не піклується про виховання сина, а саме: його здоровий розвиток і здоров'я та постійно вимагає повернення ОСОБА_9 в Німеччину , а тому вона має чинити йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною з метою захисту інтересів їх сина.

Враховуючи те, що встановивши відповідні способи участі батька у спілкуванні з дитиною та графіку зустрічей батька з сином може призвести до відібрання дитини від неї та вивезення сина за межі України за постійним місцем проживання батька до ФРН, а тому просила заборонити виїзд малолітньої дитини за кордон України в супроводі батька без згоди та супроводу матері, зобов'язати орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації надати висновок щодо доцільності заборони виїзду малолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон України в супроводі батька без згоди та супроводу матері.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа Служба у дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування із нею задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, не чинити перешкоди ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено способи участі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у вихованні сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: кожного другого тижня місяця в суботу та неділю з 10.00 до 13.00 виключно в присутності матері за місцем фактичного проживання дитини в АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України про заборону виїзду дитини за кордон України без згоди та матері задоволено в повному обсязі.

Заборонено виїзд малолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в супроводі батька громадянина Німеччини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди та супроводу матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування із нею скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову, а в іншій частині рішення залишити без змін , оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Рішення суду в частині відмови у задоволені первісного позову та зустрічного позову не оскаржувалося, а відтак набрало законної сили.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, викладених у ній , ОСОБА_4 та його представників ОСОБА_12 і ОСОБА_13, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Статтею 141 СК України передбачено , що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства ( ст. 151 СК України ).

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Положенням ст. 158 СК України передбачено , що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 10 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року) дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою і відповідно до зобов'язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Судом встановлено, що 03 травня 2012 року Др.ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї серія НОМЕР_1( т. 1 а.с. 11).

Від шлюбу мають двох дітей: сина, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_5 ( т. 1 а.с.12, 114).

ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_9 деякий час проживали в Німеччині, а на час вирішення спору проживали в Україні , д-р ОСОБА_4 згідно довідки ГромадиГаар Бюро реєстрації жителів зареєстрований з 04.04.2013 за адресою : АДРЕСА_2( т.1 а.с.13).

Судом встановлено , що між сторонами стали виникати непорозуміння щодо участі позивача у вихованні сина ОСОБА_9 і цим питанням займалися органи опіки та піклування Солом'янської районної у місті державної адміністрації та комісія з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації.

Рішенням органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 серпня 2014 року № 108-9293/01 був встановлений порядок участі батька у вихованні малолітнього сина ОСОБА_9 , 2012 року : встановлено зустрічі Др.ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_9 ,2012 року народження : кожного другого тижня місяця в суботу та неділю з 10.00 до 13.00 годин, виключно в присутності матері дитини ( т. 1 а.с.130-131).

При вирішенні даного спору судом було враховано не тільки формальне право позивача на зустрічі з дитиною, а і його матеріально-побутові можливості , позитивну характеристику та його бажання займатися вихованням сина. Водночас суд врахував малолітній вік дитини, стан його здоров'я, а також ту обставину, що батько не бачив сина майже 2 роки, а тому вважав , що присутність матері при зустрічах є обов'язковою, у зв'язку з чим частково задовольнив вимоги позивача , визначивши способи участі ОСОБА_4 у вихованні сина ОСОБА_9 кожного другого тижня місяця в суботу та неділю з 10 .00 год. до 13.00 год. виключно в присутності матері за місцем фактичного проживання дитини в м. Києві на АДРЕСА_1 .

Доводи ОСОБА_1 про те , що батько ОСОБА_4 негативно впливає на сина та завдає шкоду його здоров'ю судом належним чином перевірялися і не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, суд обґрунтовано визначив способи участі ОСОБА_4 у вихованні дитини шляхом встановлення графіку побачень з ним, взявши до уваги висновок органу опіки і піклування відповідно до вимог ч. ч. 4 і 5 ст. 19 СК України.

Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач разом з тим , не надала суду доказів того, що такі зустрічі позивача з дитиною негативно впливатимуть на її здоров'я.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що мало місце порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом з'ясовані обставини , які мають значення для правильного вирішення спору, а тому посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин справи є необґрунтованим.

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегією суддів не встановлено .

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: