У х в а л а

ІМенем УКраїни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору споживчого кредиту частково недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3, на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 10 квітня 2008 позивач та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № ABZDAN100034063, за яким ПАТ «Акцент-Банк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 88 900 грн 50 коп. на термін до 9 квітня 2015 року з процентною ставкою 15,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Згідно договору погашення заборгованості мало здійснюватися щомісяця. У період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, а також інші витрати згідно кредитного договору. Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав та надав кредит у розмірі 88 900 грн 50 коп. Однак відповідач зобов'язання по поверненню кредиту не виконав, не повернув банку кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими платежами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 23 жовтня 2013 року у ОСОБА_3 перед банком утворилася заборгованість у сумі 258 035 грн 34 коп. Посилаючись на наведене, просило задовольнити позов.

У травні 2014 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом. В його обґрунтування зазначив, що банк надав відповідачу споживчий кредит, а тому при укладенні договору повинен був дотримуватися вимог Закону України «Про захист прав споживачів». 16 грудня 2008 року відповідач добровільно передав заставний автомобіль для його реалізації і погашення заборгованості та 14 квітня 2009 року надав працівникам банку довіреність на продаж вказаного автомобіля. Згідно наданих банком меморіальних ордерів, кошти були перераховані на сплату заборгованості по кредитному договору, проте згідно розрахунку заборгованість за процентами ні станом на 18 січня 2011 року, ні на 24 січня 2011 року не була погашена на суму отриманих від продажу автомобіля коштів, заборгованість за простроченим тілом кредиту у цей період зменшилася лише на 836 грн 66 коп. Позивач не надав відповідачу звіт про результати продажу автомобіля, хоча зобов'язаний був це зробити. Вважає, що первісний позов також не містить фактичних даних про те, коли відповідач припинив виконувати щомісячні зобов'язання за кредитом, момент виникнення права банку на позов, заявлена до стягнення сума пені та штрафу значно перевищує суму самого кредиту та відсотків. Крім того, зазначав, що всупереч вимогам п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України позивач, як кредитор, порушив засади добросовісності, розумності та справедливості у відносинах з відповідачем як боржником. Вважав умови кредитно-заставного договору щодо встановлення непропорційно великих штрафних санкцій та пені несправедливими. Посилаючись на наведене, просив задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитно-заставним договором від 10 квітня 2008 року № ABZDAN100034063 у розмірі 258 035 грн 34 коп. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову і задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що встановлений сторонами 5-ти річний строк позовної давності не пропущено, оскільки він перервався, вчиненням позичальником дії - передачею ним автомобіля.

З такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Судами встановлено, що 10 квітня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» і ОСОБА_3 укладений кредитно-заставний договір № ABZDAN, згідно умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 88 90 грн 50 коп. на термін до 9 квітня 2015 року з процентною ставкою 15,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту мало відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів у сумі 1 907 грн 8 коп. згідно графіку.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту 16 грудня 2008 року позичальник передав банку заставний автомобіль, який був проданий 24 грудня 2010 року і виручені від продажу кошти у сумі 26 089 грн направлені на погашення заборгованості за кредитом.

Станом на 23 жовтня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 258 035 грн 34 коп., з яких 74 657 грн 67 коп. - тіло кредиту, 49 431 грн. 16 коп. - заборгованість по сплаті процентів, 7 520 грн 88 коп. - заборгованість по комісії, 113 900 грн 14 коп. - пеня, 2 502 грн. штраф - (фіксована частина), 12 275 грн 49 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами відповідно до графіку платежу, початок позовної давності для стягнення кожного з цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником такого обов'язку.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У процесі розгляду справи ОСОБА_3 була подана заява про застосування позовної давності.

Задовольняючи позов ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що встановлений сторонами 5 річний строк позовної давності не пропущено, оскільки він перервався, а саме: вчиненням позичальником дії - передачею автомобіля.

З акта прийняття автомобіля заставодавця вбачається, що 16 грудня 2008 ОСОБА_3 передав ПАТ КБ «Приват Банк» заставний автомобіль SMA 7151 2007 року випуску д.н.з. ВІ 4532АТ та поручив банку передати його на реалізацію по ринковій ціні та направити отримані кошти на погашення заборгованості у випадку невиконання ним зобов'язань перед банком.

Однак, з позовом до суду ПАТ «Акцент-Банк» звернулося 25 грудня 2013 року, тобто з пропуском встановленого у договорі 5 річного строку позовної давності, після його переривання 16 грудня 2008 року та перебігу заново (ст. 264 ЦПК України).

При вирішенні спору суди вказаних обставин не врахували, не звернули уваги на те, що після переривання строку позовної давності пройшло більше 5 років, не з'ясували щодо яких платежів пропущено строк позовної давності, з огляду на те, що від несплати чергового платежу починає перебіг строку позовної давності щодо цього платежу.

Порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення вимог ПАТ «Акцент-Банк» не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2014 року у частині вирішення вимог публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук