Ухвала

іменем україни

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Збаразької районної державної адміністрації Тернопільської області, про визначення місця проживання дитини; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, орган опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, про визначення місця проживання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що під час перебування з 20 вересня 2003 року у шлюбі з ОСОБА_5, у них народилась дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2013 року шлюб між ними розірвано, проте не було вирішено питання про місце проживання неповнолітньої дочки. Зазначала, що влітку 2012 року у зв'язку з конфліктами в сім'ї вона разом з дочкою переїхали проживати до батьків у м. Долина Івано-Франківської області, однак проти спілкування відповідача з дочкою не заперечувала і дозволяла йому забирати дитину на узгоджений термін. У квітні 2013 року відповідач відмовився повернути дитину, проживає з нею у с. Розношинцях Збаразького району Тернопільської області у будинку, належному його батькам, та чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Ураховуючи наведене, позивачка просила визначити місце проживання дитини з нею.

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що неповнолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з ним, має належне виховання. Він має постійне місце роботи та стабільний заробіток. Зазначав, що ОСОБА_4 дитину не відвідує, вихованням та матеріальним утриманням не займається.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_5 просив визначити місце проживання дитини разом з ним.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_5 задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її батьком - ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_4 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та визнаючи місце проживання дочки з матір'ю, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, дійшов до правильного висновку про те, що відсутні виняткові обставини для того, щоб малолітня дитина була розлучена з матір'ю. При цьому апеляційний суд вірно застосував норми СК України, ст. 6 Декларації прав дитини. Також апеляційний суд вірно вважав, що висновок органу опіки та піклування Збаразької районної державної адміністрації від 22 січня 2015 року № 15 про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_6 разом з батьком, ОСОБА_5, є необґрунтованим, оскільки містить лише загальні фрази про врахування усіх обставин при вирішенні спору батьків про місце проживання дитини.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник