Справа №173/717/15-ц
Провадження №2/173/483/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання - Демяненко С.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, за позовом третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради, орган опіки та піклування в особі Новомосковської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 11 лютого 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Вони мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 11 лютого 2015 року між подружжям сталася чергова сварка і з того часу позивач разом з дитиною переїхала до своїх батьків: вул.. Дзержинського, 4, сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, де мешкає і зараз. Відповідач неодноразово висловлював погрози про те, що забере від неї доньку, тобто існує спір про визначення місця проживання дитини. Позивач посилається на те, що вона піклується про дитину, займається її вихованням, створює для неї належні соціально-побутові умови проживання, займається її духовним та розумовим розвитком. Також позивач зазначала, що вона працює, отримує заробітну плату, має нормований робочий день. В неї з донькою тісний психологічний контакт. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею за адресою: вул.. Дзержинського, 4, сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

До початку розгляду справи по суті відповідачем, ОСОБА_2, було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що після укладення шлюбу з ОСОБА_1 їхня родина мешкала деякий час в будинку його батьків за адресою: пров. Парковий, 7, м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Наприкінці 2013 року вони переїхали з дитиною до м. Дніпропетровська, де донька була влаштована до дитячого садочку. Проте у звязку із зайнятістю його та відповідача, донька більшість часу проводила у батьків. Разом з батьками виховували доньку, купували всі необхідні речі, донька відвідувала дошкільні кружки. Протягом всього шлюбу відповідач вела аморальний спосіб життя, постійно влаштовувала скандали, поводилась неадекватно, грубо поводилась з дитиною. на початку 2015 року в них виникла сварка, після якої відповідач забрала дитину та переїхала до своєї матері в с. Дніпровське Верхньодніпровського району, де донька і лишилася проживати. Фактично дитина залишилася без догляду зі сторони матері, оскільки відповідач мешкає в м. Дніпропетровську. Дитина мешкає в антисанітарних умовах, оскільки родичі відповідача розводять свиней та домашніх тварин. В той же час у будинку батьків позивача є всі необхідні умови для життя та виховання доньки. На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просив суд визначити місцем проживання дитини, ОСОБА_6, за адресою: пров. Парковий, 7 у м. Новомосковську Дніпропетровської області.

Окрім того, до суду звернулися також треті особи із самостійними вимогами щодо предмету спору: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з серпня 2010 року їх син, ОСОБА_2, мешкав з ОСОБА_1 в них в будинку за адресою: пров.Парковий, 7 у м. Новомосковську Дніпропетровської області. Після народження онуки вони жили в їх будинку всі разом. Наприкінці 2013 року відповідачі разом з донькою переїхали до м. Дніпропетровська. За весь час підтримували відносини, забезпечували онуку всім необхідним, онука часто лишалася у них вдома. Наприкінці 2014 ОСОБА_1 забрала дитину та переїхала до своєї матері в сел.Дніпровське Верхньодніпровського району, де і мешкає зараз. З того часу відповідач не надає можливості спілкуватися з онукою. Зараз онука лишилася надійного догляду, оскільки відповідач працює в м. Дніпропетровськ. Позивачі вважають, що вони мають можливість забезпечити онуку гідним навчанням та умовами проживання. Позивачі мають власний триповерховий будинок, вони працюють та мають постійний заробіток, який надає можливість належним чином утримувати онуку. На підставі вищевикладеного позивачі просили суд визначити місцем проживання дитини, ОСОБА_6, за адресою: пров. Парковий, 7 у м. Новомосковську Дніпропетровської області.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги, проти задоволення зустрічного позову та позову третіх осіб заперечувала. Суду пояснила, що дитина повинна залишитися проживати разом з нею, оскільки вона надає їй все необхідне для її розвитку. Вона дійсно працює в м. Дніпропетровськ, але постійно мешкає з донькою в сел.. Дніпровське. В той час, коли її не має з донькою знаходиться її мати, яка не працює. У вихідні дні вона постійно знаходиться з дитиною. Відповідач не буде жити з дитиною, оскільки він працює в м. Дніпропетровську і там постійно проживає. Насправді він хоче, щоб донька жила з його батьками. Вона не проти того, щоб батьки відповідача та відповідач спілкувалися з донькою, проте відповідач постійно погрожує, що забере доньку, тому вона обмежила їхнє спілкування.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, позов ОСОБА_1 не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що ОСОБА_1 постійно мешкає в м. Дніпропетровськ та покинула доньку на свою матір. Дитина проживає в антисанітарних умовах, не відвідує дитячий садочок. Окрім того, ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, має татуювання, гроші витрачає на розваги з друзями, а не на дитину. Коли вони жили разом з позивачем, тривалий час після народження дитини, вони мешкали у його батьків в м. Новомосковськ. Потім, коли переїхали до м. Дніпропетровськ разом з донькою, вона також часто лишалася у його батьків. Він працює в м. Дніпропетровськ, проте фактично мешкає в м. Новомосковськ. Його батьки мають кращі умови для проживання доньки, вони можуть її утримувати та виховувати належним чином. На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просив суд визначити місцем проживання доньки будинок його батьків в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав зустрічний позов та просив задовольнити заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 Суду пояснив, що від народження більшу частину часу дитина ОСОБА_2 мешкала разом з батьками відповідача в м. Новомосковськ, оскільки позивач та відповідач працювали в м. Дніпропетровськ. В 2015 році фактично припинено відносини між ОСОБА_2 і з того часу дитина мешкає в сел.. Дніпровське Верхньодніпровського району, хоча ОСОБА_1 постійно мешкає в м. Дніпропетровськ. Дитина залишилася без належного догляду, мешкає в антисанітарних умовах. В будинку батьків відповідача є всі належні умови для розвитку дитини, а тому вимоги відповідача про визначення місця проживання доньки в будинку його батьків є законними та обґрунтованими.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5, підтримав свої позовні вимоги, суду пояснив, що дитина має жити в нормальних умовах. Він з дружиною мають всі умови для виховання та утримання онуки. Тривалий час онука з сином та його дружиною мешкали разом з ними в м. Новомосковськ, потім вони переїхали до м. Дніпропетровська.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_4, суду пояснила, що вона з чоловіком мешкають в м. Новомосковськ, мають власний будинок в центрі міста. В будинку є всі умови для проживання дитини. Після народження онука мешкала разом з ними, допоки вони не переїхали до м. Дніпропетровськ. Онука має в будинку окрему кімнату, може відвідувати гуртки. Вони з чоловіком працюють, а тому можуть утримувати онуку належним чином. Син, ОСОБА_2, працює в м. Дніпропетровську, проте мешкає разом з ними.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради та орган опіки та піклування в особі Новомосковської міської ради в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

11 лютого 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб (а.с.6). Вони мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

З лютого 2015 року подружжя разом не проживають, стосунки не підтримують і з того часу малолітня ОСОБА_4 мешкає за адресою: вул.. Дзержинського, 4, сел.. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Ці обставини в судовому засіданні визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Після припинення шлюбних відносин між ОСОБА_4, вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріалами справ підтверджується, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: вул. Дзержинського, 4, сел.. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області разом з матірю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_8, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 14 липня 2015 року (а.с.83). Актом обстеження встановлено, що будинок, в якому мешкає дитина має 3 кімнати, коридор та кухню. Санітарно-гігієнічний стан житлового приміщення задовільний, наявні електроенергія, газопостачання, водопостачання, індивідуальне опалення. Мати з дитиною мешкають в окремій кімнаті, для дитини є місце для дозвілля. Є в достатній кількості продукти харчування для дитини відповідно до її віку. Дитина забезпечена сезонним одягом, іграшками, книжками. Матірю створено задовільні умови для проживання дитини.

Також актом комісії органу опіки та піклування Дніпровської селищної ради від 22 травня 2015 року підтверджується, що за місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 по вул.. Дзержинського, 4 сел. Дніпровське створені нормальні побутові умови, в будинку чисто, охайно, для дитини обладнано спальне та ігрове місце; умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам (а.с.84).

Зазначені докази, на думку суду, підтверджують, що за місцем проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4, створено задовільні умови для проживання. Підстав не приймати такі докази до уваги в суду не має, оскільки вони є належними та допустимими.

Також довідкою-характеристикою від 9 червня 2015 року, яка надана завідуючою ДНЗ № 1 ОСОБА_9, підтверджується, що ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обовязки, цікавиться дитиною, зарекомендувала себе позитивно (а.с.85).

Згідно з довідкою КЗ «Дніпропетровського центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 Амбулаторія №2» від 27 липня 2015 року ОСОБА_1 здійснює нагляд та лікування доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; відвідування поліклініки регулярні, претензій щодо нагляду за дитиною медичний персонал не має (а.с.82).

ОСОБА_1 працює в ПАТ КБ «Приватбанк» оператором департаменту «VIP-контакт-центр», отримує заробітну плату близько 5000 грн., що підтверджується довідкою від 15 травня 2015 року (а.с.17). За місцем роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою від 10 червня 2015 року (а.с.86).

Рішенням органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради від 17 червня 2015 року № 19/1 рекомендовано подальше проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю, ОСОБА_1, без порушення прав батька ОСОБА_2 на вільне спілкування та виховання доньки (а.с.65).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обовязки щодо виховання та утримання доньки, ОСОБА_4, за місцем проживання створено належні умови для проживання та розвитку дитини. При цьому підстав, які б перешкоджали проживанню малолітньої дитини з матірю, визначені ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, а саме відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка тощо, не встановлено.

На підтвердження доводів відповідача та його представника про аморальну поведінку позивача, антисанітарні умови проживання дитини у відповідності до ст. 60 ЦПК України, якою передбачено обовязок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, жодних доказів не було надано. Так само є необґрунтованими доводи відповідача та його представника про те, що ОСОБА_1 не може виконувати належним чином свої батьківські обовязки, оскільки працює в м. Дніпропетровську, оскільки, на думку суду, це є припущенням відповідача, на якому згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися доказування. Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що донька не відвідує дитячий садочок, що свідчить про неналежне виконання позивачем своїх батьківських обовязків, оскільки, позивач в судовому засіданні пояснила, що дитина не відвідує садочок тимчасово. Окрім того, батьки вільні обирати способи виховання та розвитку дитини, якщо вони не зашкоджують інтересам та правам дитини, в тому числі щодо вирішення питання про відвідування дитячого садочку.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги вік та стать дитини, суд вважає за можливе визначити місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з матірю ОСОБА_1

В той же час суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_10 про визначення місця проживання дитини разом з ним в будинку, який належить його батькам в м. Новомосковськ.

Судом встановлено, що згідно з актом обстеження умов проживання за адресою: пров.Парковий, 7 м. Новомосковськ створено належні, комфортні умови для проживання дитини (а.с.71). згідно з довідкою голови квартального комітету від 3 вересня 2015 року ОСОБА_2 проживає разом з батьками за адресою: пров.Парковий, 7 м. Новомосковськ (а.с.87). За місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою від 21 травня 2015 року (а.с.89). Так само ОСОБА_2 характеризується позитивно за своїми минулими місцями роботи (а.с.90).

Разом з тим, суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 працює в м. Дніпропетровськ, має там власне житло, а з будинку батьків був виписаний на підставі рішення суду ще 18 червня 2012 року (а.с.11).

На час розгляду справи відповідач не надав доказів того, що він офіційно працює та має стабільну заробітну плату та може утримувати дитину належним чином.

Жодних доказів про те, що саме ОСОБА_2, а не його батьки, може створити всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, надано не було.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що визначення місцем проживання дитини з матірю відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_4, а тому зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню. Разом з тим, суд звертає увагу, що, якщо відповідач вважає, що позивач порушує його право на спілкування та виховання дитини, спір між ними з питань щодо виховання дитини може бути вирішено як органом опіки та піклування так і в судовому порядку.

Щодо позовних вимог третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме, визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4, суд приходить до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є бабусею та дідусем малолітньої ОСОБА_4 цю обставину сторони та інші особи, які беруть участь у справі визнали, а тому вона не підлягає доказуванню згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

ОСОБА_4 та ОСОБА_11 мешкають за адресою: пров. Парковий, 7 м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Згідно з актом обстеження умов проживання від 2 червня 2015 року будинок, в якому мешкають ОСОБА_11 має 2 поверхи, 5 кімнат, має всі комунальні зручності: електро- та газо- постачання; 2 ванні кімнати, всі приміщення обладнанні сучасними меблями та технікою, в 2011 році зроблений ремонт, в приміщенні затишно та комфортно, санітарно-гігієнічні умови житла задовільні (а.с.38).

Частиною 3 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачено, що, дитина може бути передана бабі, діду за їхньою вимогою, лише за умови, якщо жоден з батьків не може створити дитині належні умови для виховання та розвитку.

В судовому засіданні було встановлено, що мати малолітньої дитини, ОСОБА_1, створила належні умови для виховання та розвитку дитини, а тому підстав для передачі дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд тне вбачає. Лише та обставина, що за місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кращі умови проживання, не може бути підставою для задоволення вимог про визначення місця проживання їхньої онуки, ОСОБА_4, з ними. На підставі вищевикладеного, позов третіх осіб не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що за подання позову ОСОБА_1 було понесено судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1), суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Судові витрати, понесені відповідачем та третіми особами, відшкодуванню не підлягають, оскільки у задоволенні їхніх позовів відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60,61, 88, 212-215 Цивільного-процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю, ОСОБА_1, за адресою: вул.. Дзержинського, 4, сел.. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

В позові третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Судові витрати, понесені третіми особами та відповідачем віднести за їх рахунок.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у судовому засіданні, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю. Шевченко