АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2438/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/950/К/15 суддя Ваврушак Н.М.
Категорія - 5 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

при секретарі: Булах К.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє від власного імені та як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа Відділ опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та анулювання реєстраційного обліку.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, який діє від власного імені та як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та анулювання реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з донькою позивача ОСОБА_6, від якого народилась дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки, відповідач не мав власного житла, вона надала згоду на проживання своєї доньки разом із родиною у зазначеній квартирі та на реєстрацію зятя.

Неповнолітня онука ОСОБА_4 має у власності інше житло, а саме: частку у квартирі АДРЕСА_2, однак проживає разом з батьком у квартирі позивача.

У 2012 році донька позивача померла та стосунки із зятем погіршилися, він відмовляється надавати ключі від квартири, а одного разу навіть наніс кілька ударів та виштовхав з квартири,

Посилаючись на те, що вона змушена сплачувати комунальні платежі та має намір продати квартиру, просила суд: усунути перешкоди в розпорядженні квартирою АДРЕСА_1, шляхом примусового виселення ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 та анулювання їх реєстрації у вказаній квартирі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, таким, що неповно відображає обставини справи. Судом не враховано, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначає, що суд не врахував те, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом виселення відповідача без надання йому іншого житлового приміщення, а відповідач з донькою мають у власності інше жиле приміщення та при їх виселенні із спірної квартири не будуть порушені їх житлові права.

Крім того, на теперішній час відповідач ОСОБА_3 не є членом її сім'ї та його проживання у квартирі перешкоджає її продажу, а позивач потребує коштів та має намір продати квартиру.

Відповідач ОСОБА_3, будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 157, 161), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві особистої приватної власності позивачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2003 року (а.с. 18).

Донька позивача ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_3, від якого мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були зареєстровані в спірній квартирі з 14.05.2005 року, а відповідач ОСОБА_3 - з 07.08.2008 року (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 померла (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_2, зважаючи на погіршення стосунків із зятем після смерті доньки, вважає, що останній підлягає виселенню із належної їй квартири, оскільки на теперішній час ОСОБА_3 не є членом її сім'ї. При цьому, просить виселити із квартири й неповнолітню онуку ОСОБА_2, з огляду на визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом із батьками. В обґрунтування позову зазначила, що його задоволення захистить її порушене право власності та не призведе до порушення житлових прав відповідача ОСОБА_3 та його неповнолітньої доньки ОСОБА_2, оскільки вони мають у власності частку квартири АДРЕСА_2.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні правові підстави виселення відповідача з неповнолітньою дитиною з квартири, яка належить на праві особистої приватної власності позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві особистої приватної власності позивачу ОСОБА_2

Відповідно до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 1 ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним.

Як суб'єкт права особистої приватної власності на спірну квартиру позивач ОСОБА_2 реалізувала свої права, передбачені частиною 1 ст.319 ЦК України, та надала дозвіл на вселення та реєстрацію у ній зятя ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_4

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував те, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом виселення відповідача без надання йому іншого житлового приміщення, судова колегія не приймає до уваги з таких підстав.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма 391 ЦК України не є самостійною підставою для виселення особи з належного власнику будинку (квартири), ураховуючи, що правовідносини щодо користування жилим приміщенням регулюються нормами Житлового кодексу України та відповідними нормами Цивільного кодексу України.

Позивач просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення. В той же час виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло або взагалі його відсутність, або інші, передбачені ЖК України, підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку (квартири), передбачені ч.1 ст.157, ст.116 ЖК України.

Таке виселення, згідно із ч.1 та ч.3 ст.116 ЖК України, може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Передбачених ст.116 ЖК України підстав для виселення ОСОБА_3 разом із неповнолітньою дитиною із спірної квартири немає, адже жодних заходів впливу чи офіційного попередження щодо порушення правил співжиття до ОСОБА_3 вжито не було, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі (зокрема, щодо потреби позивача у грошових коштах та її наміру продати спірну квартиру), не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: