КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2989/15-ц
Провадження № 2/552/1320/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

при секретарі Павленко Л.М.

з участю позивача ОСОБА_1, представників третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивыльну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Полтавської міської ради про визнання факту проживання однією сім"єю та визнання права користування житловим притміщенням, треті особи комунальбне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №2", відділ опіки та піклування вмиконавчого комітету Київськоїх районної у м. Полтаві ради ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про визнання факту проживання однією сім»єю та визнання права користування житловим приміщенням посилаючись на те, що з 1991 року позивач ОСОБА_4 стала проживати з ОСОБА_7 однією сім»єю за адресою АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, утримували житло, мали спільний бюджет. У 2011 році позивач ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми вселилась в дану квартиру та почала проживати спільно з ОСОБА_4, ОСОБА_7, які за станом здоров»я потребували догляду. 19.06.2012 року ОСОБА_7 помер, позивачі продовжують проживати в даній квартирі, утримують та сплачують комунальні послуги.

У судовому засіданні 09 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивачі та неповнолітні діти поселились у спірну квартиру зі згоди квартиронаймача ОСОБА_7 ОСОБА_7 хворів, вона з дочкою ОСОБА_1 доглядала за ним, разом була з ним у лікарні, сплатила всі витрати пов»язані з похованням. Проживає у даній квартирі без реєстрації, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 в аварійному будинку. Має незадовільний стан здоров»я та потребує сторонньої допомоги, у встановленому порядку інвалідність не встановлена. Просила задовольнити позовні вимоги. У судове засідання 27 жовтня 2015 року після оголошеної перерви не з»явилась, клопотань про відкладення не надходило, заяву від 17 вересня 2015 року про розгляд справи в її відсутність не відкликала.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що у 2011 року ОСОБА_8, з яким проживала її мати у цивільному шлюбі запропонував їй разом з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 переїхати проживати у його квартиру АДРЕСА_2 . Між ними склались родинні стосунки, вели спільний бюджет, позивач допомагала матері ОСОБА_4 доглядати ОСОБА_7, який мав онкологічне захворювання. Також як на підставу для задоволення позовних вимог, позивач посилалася, що в с. Байрак, де вони зареєстровані відсутня школа та медична амбулаторія. Просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач Полтавська міська рада в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, причина неявки невідома.

Представник третьої особи КП «ЖЕО №2» вважає, що позивачами не наведено доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог. Вселення їх в дану квартиру є самоправним. ОСОБА_7 за своє життя не надавав згоди на реєстрацію та поселення позивачів у дану квартиру. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відділу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради підтримує заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, представників третіх осіб, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради про визнання членом сім»ї основного квартиронаймача та визнання права користування жилим приміщенням у задоволенні позовних вимог відмовлено . Рішення набрало законної сили.

Даним рішенням встановлено, що з 08 травня 1987 року ОСОБА_7 був квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3. Квартира відноситься до комунальної власності та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради.

19 червня 2012 року ОСОБА_7 помер.

Як встановлено в судовому засіданні, у даній квартирі був зареєстрований один квартиронаймач ОСОБА_7, позивачі та неповнолітні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_4 та області, право власності на яке у встановленому порядку позивачем ОСОБА_9 не оформлене.

Таким чином , позивачі не зареєстрували у встановленому законом порядку своє місце проживання (перебування) на території Київського району міста Полтави, а є зареєструваними у встановленому законом порядку в с. Байрак Полтавського району.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст.. 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлово кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 , вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

У постанові ВСУ № 6-60цс12 від 11 липня 2012 року сформульована правова позиція, згідно якої «у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при

вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням ( ст. 65 ЖК). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання».

У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї) від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття „член сімї Конституційний Суд України виходить з обєктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сімї.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона проживала на квартирі у ОСОБА_7 з 14 серпня 2000 року по листопад 2006 року. З 1996 року з ним разом проживала ОСОБА_9, у них був один бюджет, вони піклувались один про одного, жили однією сім»єю. З листопада 2006 року у квартирі стала проживати позивач ОСОБА_1 з дітьми. ОСОБА_7 не заперечував проживання позивачів у квартирі.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 з народження. У кв. 2 цього ж будинку проживав дідусь, прізвище якого не може назвати. Останні два роки до його смерті в квартирі стала проживати позивач ОСОБА_9, всього вона проживає в цій квартирі років 4. Позивач ОСОБА_1 з дітьми стала проживати в даній квартирі через два роки після смерті .

Таким чином, пояснення свідків є суперечливим, пояснення свідка ОСОБА_11. спростовують не тільки обставини на які посилаються у своїй заяві позивачі , а і пояснення свідка ОСОБА_10 Будь-яких доказів щодо неврахування його свідчень суду не надано.

Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивачів щодо потреби ОСОБА_7 за станом його здоров»я стороннього допомоги та догляду, який вони йому надавали, оскільки жодного доказу на підтвердження зазначеного факту суду надано не було.

Перебування позивача ОСОБА_4 на медичному обслуговуванню за адресою АДРЕСА_1 не є беззаперечним аргументом її постійного проживання за даною адресою, оскільки згідно ст. 38 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров'я» кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров'я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 за час життя не звертався в установленому порядку з приводу реєстрації позивачів у спірній квартирі як членів його сім»ї.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобовязані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Позивачами у ході розгляду даної справи не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували наведені вище юридичні факти, з яким закон пов'язує виникнення права у особи як члена сім'ї квартиронаймача на користування житлом, за таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст..ст.10,11, 60, 131, 209, 212-215 ЦПК України ,-

В ИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Київський районний суд м. Полтави до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутніми в судовому засіданні протягом цього ж строку з дня отримання копії рішення .

Головуючий Ж.В.Кузіна