АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1551/15 Справа № 188/1816/14 Головуючий у 1 й інстанції - Бурда П.О. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Порубай М.Л.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Петропавлівського районного суду, Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Петропавлівської селищної Ради, Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

5 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача - Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3.

На день смерті ОСОБА_3, йому на праві приватної власності належало домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку "А-1", вбиральні "Б" та споруд № 1-2.

В будинку залишилась проживати мати позивача ОСОБА_4, сестра ОСОБА_5 та брат ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Орджонікідзе померла мати ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 272, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

Позивач вказує, що брат та сестра не бажають приймати спадщину після смерті батьків.

Відповідно до діючого законодавства вона звернулася до приватного нотаріуса Орджонікідзівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за законом на домоволодіння № АДРЕСА_1, але листом - роз'ясненням № 384/02-14/144/2014 від 29 жовтня 2014 року нотаріус повідомив позивачу про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з ненаданням нею правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно та рекомендовав звернутися до суду.

Позивач, посилаючись на ст. 316, 328, 1216, 1268 ЦК України, просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно у вигляді домоволодіння № АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку "А-1", а саме:

-коридору розміром 6.16 кв.м;

-кухні - " - 8.68. кв.м.

-житлової кімнати - " - 8.68 кв.м;

-житлової кімнати - " - 6.72 кв.м;

-житлової кімнати - " - 6.72 кв.м;

вбиральні "Б" та споруд № 1-2, загальною вартістю 49 565 ( сорок дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят п'ять) гривень.

Рішенням Петропавлівського районного суду, Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року у позові відмовлено.

Додатковим рішенням Петропавлівського районного суду, Дніпропетровської області від 20 лютого 2015 року судові витрати віднесено за рахунок позивача.

В скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3(10,11,12,16).

Після його смерті залишилося спадкове майно - домоволодіння № АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку "А-1", а саме:

-коридору розміром 6.16 кв.м;

-кухні - " - 8.68. кв.м.

-житлової кімнати - " - 8.68 кв.м;

-житлової кімнати - " - 6.72 кв.м;

-житлової кімнати - " - 6.72 кв.м;

вбиральні "Б" та споруд № 1-2, загальною вартістю 49 565 ( сорок дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят п'ять) гривень.

Спадкоємцями першої черги за законом є: дружина померлого - ОСОБА_4, його донька, позивач по справі ОСОБА_2 (а.с.8), донька ОСОБА_5, брат ОСОБА_6 (а.с.10,11,12).

Згідно вимог пункту 1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1/ якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2/ якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Довідкою №5234 від 14 жовтня 2014 року, виданою Петропавлівською селищною Радою, підтверджується, що померлий 4 червня 1974 року ОСОБА_3, 1923 року народження, дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 12 листопада 1954 року по день смерті. Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані: 1/дружина ОСОБА_4, 1924 року народження, з 12 листопада 1954 року по 9 вересня 1987 року (померла ІНФОРМАЦІЯ_2);

2/ донька ОСОБА_5, 1954 року народження, з 25 вересня 1954 року по 15 травня 1975 року;

3/ син - ОСОБА_6, 1961 року народження, з 15 травня 1961 року по 20 червня 1996 року (а.с.9).

Суду належало відповідно до ст. 11 ЦПК України уточнити у позивача правові підстави заявленого позову після смерти кожного з спадкоємців та хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Орджонікідзе померла мати позивачки - ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 272, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1(а.с.17).

Згідно вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимогами ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом мають особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області.

29 жовтня 2014 року № 384/02-14/144/2014 листом - роз'ясненням приватний нотаріус Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області повідомив про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з ненаданням нею правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання (а.с. 35).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано суду копії правовстановлюючих документів чи витягу про право власності на нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, які б підтверджували право власності її покійного батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, чи покійної матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду неможливо, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

За вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Однак суд першої інстанції у порушення вищенаведених норм закону не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не роз'яснив позивачу її право на залучення до участі по справі інших спадкоємців, її право на заявлення суду клопотання про витребування з відповідних органів правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на спадковий будинок та не попередив її про наслідки невчинення вказаних процесуальних дій.

Також суд не дослідив, хто саме прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, не витребував із нотаріальної контори спадкову справу та передчасно дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Враховуючи порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу

задовольнити частково, оскаржуване рішення суду та додаткове рішення Петропавлівського районного суду, Дніпропетровської області від 20 лютого 2015 року скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Петропавлівської селищної Ради, Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно, як передчасно заявленого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду, Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року та додаткове рішення Петропавлівського районного суду, Дніпропетровської області від 20 лютого 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Петропавлівської селищної Ради, Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.