У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О.,Мазур Л.М., Маляренка А.В.,Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 6 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 2 серпня 2007 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 8 640 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір.

Свої зобов'язання за вказаним договором ОСОБА_6 не виконав і станом на 17 жовтня 2013 року за ним рахувалася заборгованість у загальному розмірі 21 721 грн 09 коп., з яких: 3 091 грн 49 коп. - заборгованість за кредитом, 7 404 грн 36 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 866 грн 24 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 7 848 грн 47 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 010 грн 53 коп. - штраф (процентна складова), які позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 4 вересня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 6 листопада 2014 року рішення районного суду скасовано й ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 2 серпня 2007 року у загальному розмірі 12 362 грн 09 коп., з яких: 3 091 грн 49 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 7 404 грн 36 коп. - заборгованість за відсотками, 1 866 грн 24 коп. - комісія. Крім того, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» неустойку за кредитним договором від 2 серпня 2007 року у вигляді пені у розмірі 7 848 грн 47 коп., 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1 010 грн 53 коп. штрафу (процентна складова), а всього 9 359 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду не відповідає цим вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції і під час перегляду справи в апеляційному порядку встановив, що на підставі заяви позичальника ОСОБА_6 № PLXRRX13170040 від 2 серпня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав йому строковий кредит у розмірі 8 640 грн. на строк з 2 серпня 2007 року до 2 серпня 2009 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення коштів до 2 серпня 2009 року.

Станом на 17 жовтня 2013 року за ОСОБА_6 рахувалася заборгованість за кредитним договором від 2 серпня 2007 року у загальному розмірі 21 721 грн 09 коп., з яких: 3 091 грн 49 коп. - заборгованість за кредитом, 7 404 грн 36 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 866 грн 24 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 7 848 грн 47 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 010 грн 53 коп. - штраф (процентна складова).

Встановивши вищезазначені обставини у справі, а також те, що відповідач ОСОБА_6 неналежним чином виконував умови кредитного договору від 2 серпня 2007 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за користь позивача заборгованості за кредитом, в тому числі пені та штрафу за період з 1 листопада 2008 року до 17 жовтня 2013 року. При цьому суд дійшов висновку, що останні можуть бути стягнуті в межах п'ятирічного строку, оскільки п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), передбачено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідач, підписуючи заяву № PLXRRX13170040 від 2 серпня 2007 року, ознайомився і погодився з такими умовами.

Однак з висновком суду апеляційної інстанції в частині стягнення пені за вказаний вище період погодитися не можна.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України про строк позовної давності є обов'язковими для суду, нарахування пені не може перевищувати одного року, незалежно від того, чи заявлено стороною про застосування строку позовної давності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував вищезазначеного та не звернув увагу на те, що період за який може нараховуватися пеня не може перевищувати одного року.

Отже оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 6 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк