АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 670/86/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1151/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.,

суддів: Матковської Л.О., Федорової Н.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду від 06 травня 2015 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрійська Зернова Компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрійська Зернова Компанія» про визнання правочинів недійсними.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Олександрійська Зернова Компанія» (далі ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики від 29.12.2014 року. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 29.12.2014 року між ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» та ОСОБА_1 був укладений письмовий договір про надання безвідсоткової позики, за умовами якого товариство передало відповідачу грошові кошти в розмірі 8894 грн. строком на 4 місяці до 20.04.2015 року. Згідно встановленого графіку відповідач зобов'язаний повертати грошові кошти щомісячно по 2223 грн. 50 коп., проте, 20 січня 2015 року він кошти не повернув. Відповідно до п.9.2 та п. 6.3 Договору при порушенні графіка повернення коштів позикодавець вправі вимагати дострокового повернення усієї заборгованої суми позики та сплати пені. Посилаючись на те, що позичальник зобов'язання за договоромпозики не виконав, тому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь __________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Волкова О.М. Провадження № 22-ц/792/1151/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 19,27

8894 грн. заборгованості за договором, 778 грн. 23 коп. пені та судові витрати.

В лютому 2015 року ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» звернулось до суду з іншим позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики від 07.11.2014 року. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 07.11.2014 року між товариством та ОСОБА_1 був укладений письмовий договір про надання безвідсоткової позики, за умовами якого товариство передало відповідачу грошові кошти в розмірі 39205 грн. 95 коп. строком на 12 місяців до 06.11.2016 року. Згідно встановленого графіку повернення коштів відповідач зобов'язаний повертати грошові кошти щомісячно по 1634 грн., проте 05.12.2014 року та 05.01.2015 року визначені кошти не повернув. Відповідно до п.9.2 та п. 6.3 Договору при порушенні графіка повернення коштів позикодавець вправі вимагати дострокового повернення усієї неповерненої суми позики та сплати пені. Посилаючись на те, що позичальник порушив зобов'язання, тому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 39205 грн. 95 коп. заборгованості за договором, 6045 грн. 80 коп. пені та судові витрати.

Ухвалою Віньковецького районного суду від 10 лютого 2015 року вказані позови об'єднані в одне провадження і присвоєно єдиний №670/86/15-ц.

20 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» про визнання правочинів недійсними. Він зазначав, що з 26.09.2014 року по 30.12.2014 року працював в товаристві водієм вантажного автомобіля та експедитором по перевезенню вантажів. 10 жовтня 2014 року під час виконання роботи допустив незначне пошкодження автомобіля «Сканія-410», яким він керував, про що був складений акт. Фінансовий директор товариства самостійно оцінив вартість пошкоджень та відновлювального ремонту, значно завищивши їх розмір. Після цього, під впливом обману керівництва товариства він написав розписки від 07.11.2014 року та 29.12.2014 року про отримання позики від товариства, в той час як ці суми є завищеною оцінкою ремонту незначних пошкоджень транспортних засобів. Його запевнили, що ці розписки необхідні для звіту і не несуть для нього жодної відповідальності, проте 30.12.2014 року звільнили з роботи та повернули трудову книжку, не провівши розрахунку. Він не брав і не позичав коштів в товаристві, тому з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, просив визнати договори позики від 07.11.2014 року та від 29.12.2014 року недійсними.

Ухвалою цього ж суду від 27 лютого 2015 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнятий та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Віньковецького районного суду від 06 травня 2015 року позов ТОВ "Олександрійська зернова компанія" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Олександрійська зернова компанія" (м. Олександрія Кіровоградської області, вул. Свердлова, 43/2, р/р 5 в ОД "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, МФО 380805) заборгованість за договором про надання безвідсоткової позики від 07.11.2014 року у розмірі 39205,95 гривень та пеню у розмірі 6045,80 гривень, а також заборгованість за договором про надання безвідсоткової позики від 29.12.2014 року у розмірі 8894,00 гривень та пеню у розмірі 778,23 гривні. Вирішено питання про судові витрати. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, викладених ним в зустрічній позовній заяві. Він посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що працював в товаристві водієм та експедитором, нестач у нього не було, проте під час роботи допустив вигин причіпного устрою причепа, про що був складений акт, який він підписав і який зник в товаристві. Працівник товариства на свій розсуд оцінив пошкодження та сказав написати розписку про позику грошей в сумі 39205 грн. 95 коп., при цьому ввів його в оману запевнивши, що таке необхідно для звіту, а він відповідальності не буде нести. На його прохання він підписав ще декілька чистих листів. Після цього він пошкодив дзеркало заднього виду вантажного автомобіля, про що був складений акт пошкодження автомобіля, який також він підписав. Пошкодження та ремонт було оцінено в сумі 8894 грн., під впливом обману він написав розписку від 29.12.2014 року про отримання безвідсоткової позики на вказану суму, а наступного дня його звільнено за власним бажанням. Ніяких грошей у вказаних сумах від товариства він не позичав і не отримував.

Представник ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» в своїх запереченнях на апеляційну скаргу її не визнав, вказавши, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Представник ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить поштове повідомлення. Крім того, в поданому письмовому зверненні просило розглянути справу без участі представника.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені обставини справи, визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України встановлює письмову форму для договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов ТОВ "Олександрійська зернова компанія", суд першої інстанції встановив та правильно виходив з того, що ОСОБА_1 працював водієм вантажного автомобіля та експедитором по перевезенню вантажів за цивільно-правовим договором в ТОВ "Олександрійська зернова компанія" з 26 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року. Вказане товариство є юридичною особою та відповідно до п.7.1.7. Статуту ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» має право надавати за рахунок своїх коштів фізичним і юридичним особам позики на умовах, які визначені угодою сторін.

07 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олександрійська зернова компанія" та ОСОБА_1 був укладений письмовий договір про надання безвідсоткової позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених договором, у сумі 39205,95 гривень на строк до 06.11.2016 року.

29 грудня 2014 року між цими сторонами був укладений письмовий договір про надання безвідсоткової позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених договором, у сумі 8894 гривні на строк 4 місяці до 20.04.2015 року.

Згідно п.п. 3.2, 3.3, 3.4 вказаних договорів позики днем надання позики є день фактичної передачі позикодавцем грошових коштів позичальнику, позика надається в готівковому вигляді та позичальник зобов'язаний надати розписку в отриманні грошових коштів.

На підтвердження отримання коштів в якості позики за цими договорами ОСОБА_1 власноручно написав розписки від 07 листопада 2014 року про отримання 39205,85 грн. та від 29 грудня 2014 року про отримання 8894 грн. та підписав видаткові касові ордера від 7 листопада 2014 року та від 29.12.2014 року про видачу йому та отримання ним поворотної безвідсоткової фінансової позики у вказаних сумах.

Пунктом 5.1 укладених договорів сторони погодили порядок повернення сум позики, за яким позичальник зобов'язувався повернути позику згідно із встановленим графіком, а саме за договором позики від 07.11.2014 року рівними частинами по 1634 гривні щомісячно, починаючи з 05.12.2014 року до 05.10.2016 року та 1623,95 грн. 05.11.2016 року, а за договором позики від 29.12.2014 року, починаючи з 20.01.2015 року по 20.04.2015 року щомісячно рівними частинами по 2223,50 грн..

Проте ОСОБА_1 свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення частини суми позики не виконав, наміру повертати позику немає, про що заявив у судовому засіданні, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 29.12.2014 року становить 8894 гривні, а за договором позики від 07.11.2014 року - 39205,95 гривні.

Сторонами у пункті 9.2 укладених договорів було погоджено, що він припиняється при порушенні позичальником графіка повернення чергової частини суми позики та у цьому випадку позикодавець вправі вимагати дострокового повернення всієї неповерненої суми позики.

Крім того, згідно з п. 6.3 договорів позики у випадку порушення позичальником графіка повернення позики, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 5 % від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення. Так, за договором позики від 07.11.2014 року нарахована пеня 6045,80 гривень та за договором позики від 29.12.2014 року пеня складає 778,23 гривні.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі статутом ТОВ "Олександрійська зернова компанія" в редакції від 28.11.2012 року, письмовими договорами про надання безвідсоткової позики від 07.11.2014 року та від 29.12.2014 року, розписками від 7 листопада 2014 року та від 29 грудня 2014 року, видатковими касовими ордерами від 07.11.2014 року та 29.12.2014 року про видачу ОСОБА_1 та отримання останнім поворотної безвідсоткової фінансової позики згідно укладених договорів відповідно у сумі 39205,85 гривень та 8894 гривень, цивільно-правовим договором № 16 від 26.09.2014 року, укладеним між ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» та ОСОБА_1 та додатковою до нього угодою від 30.12.2014 року.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виконав грошових зобов'язань за договорами позики, унаслідок чого ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» вправі вимагати від нього повернення всієї суми позики за обома договорами позики, сплати нарахованої пені.

Також правильними є висновки суду про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1.

Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього кодексу) такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами недійсність укладених між сторонами договорів позики, навмисного введення його в оману працівниками підприємства під час його укладання. Матеріали справи не містять об'єктивних і достатніх доказів того, що оспорювані договори позики не відповідають вимогам закону, укладені з дефектом змісту та є безгрошовими. Навпаки судом встановлено, що письмові договори про надання безвідсоткової позики від 07 листопада та 29 грудня 2014 року позивачем підписані без застереження, факт написання розписок про отримання коштів та підписання видаткових касових ордерів про отримання поворотної безвідсоткової фінансової позики ОСОБА_1 не заперечував та не оспорював.

Крім того, згідно висновку Олександрійського МВ УМВС у Кіровоградські області від 20.04.2015 року факти викладені в скарзі ОСОБА_1 щодо неправомірних дій працівників товариства не підтвердились.

Тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував та не дав оцінки тим обставинам, що він фактично пошкодив транспортні засоби належні товариству, однак його працівники самостійно визначили розміри заподіяної шкоди, змусили його під впливом обману написати розписки про отримання на нараховані суми шкоди безвідсоткової позики, не заслуговують уваги. Докази, які б підтверджували ці обставини в матеріалах справи відсутні, не додані такі й до апеляційної скарги. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На підставі наданих сторонами доказів та наведених вимог закону суд першої інстанції ухвалив рішення.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі посилання ОСОБА_1 на безгрошовість договорів позики, оскільки такі не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Віньковецького районного суду від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь