Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Чернігівського обласного державного центру експертизи сортів рослин з державною інспекцією з охорони прав на сорти рослин Чернігівської області про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільнені за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від

13 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від

1 жовтня 2014 року,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 9 лютого 2010 року по 25 січня 2013 року з відповідачем перебував у трудових відносинах. За період з 1 лютого

2010 року по 31 жовтня 2011 року йому не надавалася відпустка, уточнивши позов, просив стягнути з відповідачам компенсацію за 42 календарних дні у розмірі 8 043,86 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 1 жовтня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Чернігівського обласного державного центру експертизи сортів рослин з державною інспекцією з охорони прав на сорти рослин Чернігівської області на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористану відпустку при звільненні в розмірі 2 037,39 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач відсторонювався від роботи, тому компенсація за невикористану відпустку повинна обчислюватися із посадового окладу.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що на підставі наказу Чернігівського обласного державного центру експертизи сортів рослин з державною інспекцією з охорони прав на сорти рослин Чернігівської області №4 від 9 лютого

2010 року ОСОБА_3 прийнято на посаду агронома I категорії з 9 лютого 2010 року з оплатою згідно штатного розпису.

Наказом №10-к від 10 лютого 2010 року Державної служби з охорони прав на сорти рослин тимчасово з 10 лютого 2010 року виконання обов'язків начальника Чернігівського обласного державного центру експертизи сортів рослин з державною інспекцією з охорони прав на сорти рослин Чернігівської області покладено на ОСОБА_3

На підставі наказу Державної служби з охорони прав на сорти рослин № 103-к від 14 листопада 2011 року ОСОБА_3 відсторонено від виконання обов'язків начальника Чернігівського обласного державною інспекцією з охорони прав на сорти рослин Чернігівської області та від посади агронома 1 категорії на час досудового та судового слідства у кримінальній справі.

Наказом №1 від 25 січня 2013 року Чернігівського обласного державного центру експертизи сортів рослин з державною інспекцією з охорони прав на сорти рослин Чернігівської області ОСОБА_3 звільнено з посади агронома 1 категорії у відповідності до п. 7 ч.1 ст. 36 КЗпП України з 25 січня 2013 року.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 зазначав, що за період роботи з

10 лютого 2010 року по 25 січня 2013 року - день звільнення ним не використано 42 дні відпустки.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Зазначене положення дублюється у ч. 1 ст. 83 КЗпП України.

Відповідно до указаних норм та роз'яснень, які містяться в п.п. 6,

21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середнього заробітку слід керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (із наступними змінами та доповненнями) (далі - Порядку).

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Згідно абз. 1, 6 розділу 2 Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Визначаючи розмір грошової компенсації за невикористану відпустку, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_3, суд посилався на довідку №21 від 12 серпня 2014 року, згідно якої розмір грошової компенсації за невикористану відпустку позивача при звільненні становить 2 037,39 грн, середньоденний заробіток - 49,69 грн, а середньомісячний 1 474 грн (а.с.13).

При цьому, суд не перевірив правильності наданого відповідачем розрахунку середньоденної заробітної плати відповідно до Порядку, а саме обчислення середньої заробітної плати, виходячи із останніх 12 календарних місяців роботи та виключення з розрахункового періоду часу, протягом якого позивач не працював у зв'язку з його відстороненням.

Крім того, апеляційний суд у порушення вимог ст. 212, 315 ЦПК України не дав належної оцінки розрахунку компенсації за невикористану відпустку, наданому позивачем (а.с. 58) та не навів відповідних мотивів щодо його відхилення, оскільки, у силу ст. 315 ЦПК України, в ухвалі апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України щодо оцінки доказів та законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від

1 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська