АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договору банківського вкладу (депозиту) та стягнення коштів ,-

встановила:

25 грудня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про розірвання договору та стягнення коштів, вимоги по якому в подальшому уточнив та просив:

- розірвати договір № 010-04578-020813 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий пенсійний» у доларах США від 02 серпня 2013 року;

- стягнути з ПАТ Дельта Банк» на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу в розмірі 10 000 доларів США;

- проценти за користування банківським вкладом, нараховані станом на 06.08.2014 року, в сумі 919,97 доларів США; проценти за період з 07.08.2014 року по 14.05.2015 року в сумі 775,35 доларів США;

- 3% річних станом на 14.05.2015 року на суму 230,96 доларів США;

- інфляційне збільшення суми боргу, виходячи із встановленого індексу інфляції за період з серпня 2014 року по квітень 2015 року в сумі 4420 доларів США;

- відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом не було застосовано норму закону , що підлягала застосуванню - а саме - п.1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою передбачено, що обмеження, встановлені п.1 ч. 5 ст. 36 цього Закону, не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Позивач звернувся до суду з даним позовом задовго до введення тимчасової адміністрації, тому відмова банку у поверненні вкладу позивачу не була пов'язана із запровадженням тимчасової адміністрації, такі дії банку є неправомірними, суперечать умовам договору сторін.

Також судом безпідставно не застосовано положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки відмова банку у виплаті грошових коштів з поточного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства та є підставою для застосування відповідальності у вигляді трьох відсотків річних та стягнення інфляційних втрат.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегією суддів визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовував тим, що 02 серпня 2013 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 010-04578-020813 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий пенсійний» у доларах США. Відповідно до п.1.2, 1.3 договору банківського вкладу, сума вкладу складає 10 000 доларів США, на строк з моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний у п.1.6 договору, та по 07.08.2014 року.

09.12.2015 року вкладник звернувся з заявою про дострокове розірвання договору, але відповіді на заяву не отримав, тому звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банком виконано умови договору й зараховано суму депозиту та процентів на поточний рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів. Отже умови договору банком було виконано, суму банківського вкладу з процентами за користування перераховано на поточний рахунок позивача.

Оскільки строк дії укладеного між сторонами договору припинив свою дію після зарахування депозитних коштів на поточний рахунок ОСОБА_2, то відсутні підстави для розірвання спірного договору.

Крім того, постановою Правління Національного банку України від 03.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до положень ст. 2, 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд дійшов висновку, що після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку, передбаченому вказаним законом, а тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , оскільки строк розміщення вкладу закінчився 07.08.2014 року, з заявою з вимогою повернути вклад позивач звернувся до банку 09.12.2014 року, і до суду звернувся 25.12.2014 року, тобто задовго до введення в банку тимчасової адміністрації.

Проте такі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних». Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року діє тимчасова адміністрація.

Спеціальним законом, що регулює виведення неплатоспроможних банків з ринку, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у п. п. 6, 16 ст. 2 якого визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 34 вказаного Закону, Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 1 ст. 36 Закону визначено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з п. п. 1-3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до договору № 010-04578-020813 від 02 серпня 2013 року банківського вкладу (депозиту) «Найкращий Пенсійний» у доларах США, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, сума вкладу складає 10 000 доларів США, строк залучення вкладу - по 07 серпня 2014 року.

Пунктом 1.9 договору визначено, що нараховані проценти за вкладом виплачуються вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами, шляхом виплати готівкою з каси відділення банку, в якому вклад було оформлено, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Як вбачається зі змісту заперечень представника відповідача на позов, відповідно до вказаної норми Закону позивач ОСОБА_2 в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, 15 червня 2015 року через відповідне відділення «Укргазбанку» отримав 200 000 грн. Залишок суми, який становить 93 811 грн.12 коп. позивач отримає за рахунок коштів, отриманих в результаті ліквідації та реалізації майна банку.

Зазначене підтверджується наданою представником відповідача копією витягу з реєстру виплат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з якого вбачається, що загальна сума зобов'язання перед ОСОБА_2, розмір якої визначено відповідно до п.1 ч. 6 ст. 36 Закону шляхом перерахування іноземної валюти в національну за офіційним курсом НБУ, становить 293 811 грн. 12 коп., з яких 15 червня 2015 року позивачу виплачено 200 000 грн.

Підстави для задоволення позовних вимог про стягнення решти суми вкладу та нарахованих процентів також відсутні, оскільки процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленому ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашається у четверту чергу.

Доводи апеляційної скарги позивача про необхідність застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача 3% річних за період невиплати суми вкладу з 07.08.2014 року по 14.05.2015 року колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно з п. п. 1-3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Доводи апелянта про наявність підстав для стягнення інфляційного збільшення суми вкладу у розмірі 4420 доларів США, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за договором банківського вкладу (депозиту) сума вкладу становить 10 000 доларів США. Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає, оскільки виплачується з урахуванням офіційного курсу НБУ.

Висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди також є правильним, оскільки статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Однак, положення глав 71-72 Цивільного кодексу України, які встановлюють відповідальність за порушення зобов'язань за договорами банківського вкладу та банківського рахунка, та укладений між сторонами договір не передбачають такого правового наслідку порушення зобов'язань за договором як відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону і обставинам справи. Доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: