Провадження № 2/127/1100/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача відповідача ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області про усунення перешкод в користуванні часткою будинку шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із цивільним позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що вона є власником 19/100 часток індивідуального житлового будинку за адресою : м. Вінниця, вул. Шмідта, № 25-27. Відповідач ОСОБА_2 є співвласником вказаного будинковолодіння із часткою, яка дорівнює 9/100. Частка будинку, належного позивачу, знаходиться у дворі, до якого, з її слів, вів проїзд завширшки 3,5 м, що забезпечувало їй можливість нормального обслуговування будинку. Проте відповідач, частина будинку якого знаходиться біля дороги, здійснив самочинне будівництво, звівши прибудову шириною 1,5 м та довжиною 5,5 м, що призвело до зменшення ширини проїзду до 2м, а тому проїзд перестав існувати. Таким чином, відповідач створив позивачу перешкоди у користуванні нею своєю власністю, оскільки вона тепер позбавлена можливості належним чином обслуговувати свою частину будинковолодіння. Здійснити перебудову самочинної добудови відповідача неможливо, оскільки вона знаходиться на проїзді, ширина якого до прибудови вже була мінімальною 3,5 м. В позасудовому порядку врегулювати наявний спір сторони не можуть, оскільки ОСОБА_2 відмовляється на вимогу позивача знести самочинну прибудову.

Факт самочинного будівництва ОСОБА_2 прибудови до свого будинку, яка міститься на проїзді, підтверджується листом ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області №27-Я-536-2 від 26.09.2014 року, згідно з яким ОСОБА_2 за здійснення вказаного самочинного будівництва притягнуто до адміністративної відповідальності.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги позову підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позов не визнали та заперечували щодо його задоволення, мотивуючи наступними обставинами. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2013 р. встановлено порядок користування спільною земельною ділянкою між співвласниками будинковолодіння № 25-27 по вул. Шмідта у м. Вінниці, в тому числі і між сторонами у цій справі. Вказане судове рішення набрало законної сили. ОСОБА_2 став власником сусіднього із позивачем будинку, отримавши його у спадщину. Спірна прибудова вже існувала на час отримання відповідачем спадщини, останній її лише обклав цеглою та збільшив у розмірах. В той же час, спірна прибудова знаходиться на частині земельної ділянки, яка виділена у користування ОСОБА_2 та не знаходиться на частині земельної ділянки, що виділена у спільне користування. Крім того, відповідач вважає безпідставним посилання представника позивача на ДБН, які визначають мінімальну норму ширини проїзду у 3,40 м, оскільки в даному випадку мова не йде про проїзд, а лише про прохід, відносно якого норми не встановлені.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача і його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.05.2010 року, виданого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-978, а також витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «ВМБТІ» 03.06.2010 року за реєстраційним № 29788547, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 19/100 часток домоволодіння, яке складається з трьох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, за адресою м. Вінниця, вул. Шмідта, буд. № 25-27.

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 01.04.2002 року, виданого КП «ВООБТІ», ОСОБА_2 є власником 9/100 частин будинковолодіння № 21-23 (25-27) по вул. Шмідта у м. Вінниці.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2013 року в справі № 127/4892/13-ц встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 2014 кв. м, яка розташована у м. Вінниці, по вул.. Шмідта, буд. № 25-27, між його співвласниками, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 Цей порядок користування встановлений відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1380 від 13.09.2013 року, виготовленого ТОВ «Подільський центр судових експертиз», згідно з яким та в тому числі співвласники ОСОБА_10, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно користуються земельною ділянкою площею 94 кв. м, яка позначена на відповідному плані до висновку судової експертизи як зона № 6. Рішення суду набрало законної сили 07.03.2014 року згідно з ухвалою Апеляційного суду Вінницької області.

На виконання ухвали суду від 04.03.2015 року в цій справі ТОВ «Подільський центр судових експертиз» виготовлено висновок судової будівельно-технічної експертизи № 195 від 22.06.2015 року.

Згідно з висновком експертизи, враховуючи забудову навколо земельної ділянки спільного користування площею 0,0094 га, яка згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2013 року виділена у спільне користування співвласникам ОСОБА_10, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, станом на час проведення дослідження, ширину між будівлями та спорудами відповідно встановленого варіанту порядку користування спільною земельною ділянкою, рельєф місцевості, без врахування належної відповідачу ОСОБА_2 спірної прибудови «а?» до будинку «А» або приведення її до розмірів, збудованої у 1970 році, влаштування безпечного та зручного руху транспортних засобів (вїзд виїзд) до житлового будинку, належного ОСОБА_1 неможливо.

Крім того, згідно з відповідю на сьоме питання судової експертизи, земельна ділянка, яка розташована під прибудовою «а?» до будинку «А», та яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 відповідно до рішення суду від 29.10.2013 року, входить до загальної площі 0,0092 га земельної ділянки під частиною житлового будинку та земельної ділянки біля будинку зі сторони вул. Шмідта, яка виділялась ОСОБА_2; земельні ділянка під прибудовою «а?» до будинку «А» не входить до складу земельної ділянки спільного користування ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_2

Відповідно до відповіді на восьме питання судової експертизи, згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 10618 до складу будинковолодіння № 25-27 по вул. Шмідта у м. Вінниці не входять будівлі або споруди для стоянки чи розміщення автомобільного транспорту (гаражі, площадки тощо); земельна ділянка спільного користування ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_10 має всі ознаки проходу та фактично використовується для проходу, обслуговування і здійснення поточного ремонту будівель і споруд, а відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2013 року вказану земельну ділянку можна вважати проходом.

Позивач, як на підставу своїх вимог, посилається, зокрема і на положення пункту 3.22 ДБН 360-92 ?? «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно з якими у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі, слід формувати мережу внутрішньо квартальних проїздів, ширина проїзду яких з однією смугою руху має становити 3,5 м. Проте судом враховано, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи та висновку судової будівельно-технічної експертизи, в даному випадку у сторін виник спір щодо можливого встановлення проїзду на земельній ділянці індивідуальних забудовників, а тому посилання на ДБН, які визначають можливість встановлення і ширину міжквартального проїзду є безпідставними.

При вирішенні спору судом також враховано ту обставину, що згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 04.02.2004 року № 1/23-108 розяснено, що в Державних будівельних нормах ДБН 360-92?? «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відсутні нормативи по визначенню ширини проїздів та пішохідних проходів по території земельних ділянок індивідуальних забудовників. Вказаними нормами визначається лише ширина проїздів на території садибної забудови та внутрішньо квартальних проїздів.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) передбачено, що суди повинні в кожному випадку спору щодо знесення обєкту самочинного будівництва зясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Пунктом 25 цієї ж Постанови судам рекомендовано враховувати, що відхилення від проекту забудови обєкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього обєкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення обєкта нерухомості.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 376 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, відсутніми в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду

Суддя