У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено: визнано поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті її батька, ОСОБА_6, та визначено їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном в один місяць після набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року залишено без змін.

19 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2011 року, 17 квітня і 15 жовтня 2014 року, 11 лютого 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 3 червня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, та залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, касаційний суд погодився з їх висновками про доведеність позивачкою поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, а отже й наявність правових підстав щодо визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2011 року, 17 квітня і 15 жовтня 2014 року, 11 лютого 2015 року, на які заявниця посилається як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаної норми матеріального права, містяться висновки про ненадання позивачами доказів поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, а отже й відсутність правових підстав для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М.Сімоненко