У х в а л а

14 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 8 червня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Закарпатської обласної державної адміністрації, третя особа - Головне управління Держземагентства в Закарпатській області, про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 8 червня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за його касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

27 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 392 Цивільного кодексу України, статті 23 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) 1990 року, пункту 3 Декрету Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року, пункту 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року, пунктів 3, 4, 7, 18, 20 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 12 січня 1993 року № 15, Наказ Міністерства статистики України від 7 грудня 1993 року № 273 «Про затвердження форм державної статистичної звітності по земельних ресурсах», пункту 5.2 Положення про земельно-кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 26 серпня 1997 року № 85, розділу 1 Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), затвердженої Наказом Державного комітету статистики України 5 листопада 1998 року № 377.

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2011 року та постанови Верховного Суду України від 30 травня 2012 року, 23 грудня і 24 грудня 2014 року, 21 січня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 1 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку з підстав, передбачених статтею 392 ЦК України.

Разом з тим, у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2011 року касаційний суд дійшов висновку про те, що виключення позивача із членів садівничого товариства на підставі рішення загальних зборів товариства (яке в подальшому було скасовано рішенням позачергових зборів членів товариства) не тягне за собою автоматичного припинення у неї права власності на земельну ділянку.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Надані заявником постанови Верховного Суду України від 30 травня 2012 року, 23 грудня і 24 грудня 2014 року, 21 січня 2015 року не можуть слугувати прикладом іншого за змістом судового рішення, ухваленого у подібних правовідносинах, у розумінні пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки прийняті за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Закарпатської обласної державної адміністрації, третя особа - Головне управління Держземагентства в Закарпатській області, про визнання права власності на земельну ділянку за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 8 червня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін