У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування, про визнання недійсними договорів іпотеки, за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року, ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Кредобанк», на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсними договір іпотеки та договір про внесення змін до нього. Зазначала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4, батьком та матір'ю позивача, за час перебування у шлюбі було придбано майно, - квартиру № 9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 4 березня 2008 року ДП «Інтеграл-Буд» ТзОВ «Інтеграл» та ОСОБА_4 уклали договір № 183 відповідно до якого сторони фактично уклади оплатний договір комісії метою якого було отримання у власність ОСОБА_4 цієї квартири. 24 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Кредобанк» укладено кредитний договір № 814/Р за яким надано ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 463 152 грн. Відповідно до іпотечного договору від 25 квітня 2008 року № 659 на забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору передано в іпотеку майнові права на отримання зазначеної квартири у майбутньому. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Згідно ст. 1268 ЦК України ОСОБА_3, будучи неповнолітньою особою на час смерті свого батька, вважається такою, що прийняла спадщину та є власником успадкованого майна з дня відкриття спадщини. Вказану квартиру ОСОБА_4 зареєструвала на себе, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 6 листопада 2009 року. 17 червня 2011 року ОСОБА_4 передано цю квартиру в іпотеку на забезпечення кредитних зобов'язань за договором № 659. Такі дії вчинено без згоди позивача та органу опіки й піклування, оскільки вона на час розпорядження вказаним майном була неповнолітньою. Право власності останньої на квартиру підтверджується рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 вересня 2012 року. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 25 квітня 2008 року № 659 укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Кредобанк». Визнано недійсним договір іпотеки від 17 червня 2011 року № 487 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 25 квітня 2008 року № 659, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Кредобанк». Скасовано запис № 11299887 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження квартири № 9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що 17 червня 2011 року був внесений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 487, який укладено між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Скасовано запис № 7106254 в Державному реєстрі іпотек про обтяження квартири № 9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який був внесений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 до державного реєстру іпотек на підставі договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 487, який укладено між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано недійсним договір від 17 червня 2011 року зареєстрований у реєстрі за № 487 року про внесення змін та доповнень до іпотечного договору посвідченого 25 квітня 2008 року за № 659, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Кредобанк». У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_5, який діє від імені ПАТ «Кредобанк», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині визнання недійсним договору іпотеки від 25 квітня 2008 року та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у позові в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що майнові права на спірну квартиру правомірно передані в іпотеку за взаємною згодою сторін, отже даний договір не може бути визнаний недійсним.

Проте, з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судами встановлено, що з 19 листопада 1988 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

4 березня 2008 року між ДП "Інтеграл-Буд" ТзОВ "Інтеграл" та ОСОБА_4 було укладено договір комісії метою якого було одержання останньою у власність на первинному ринку квартири № 9 за адресою: АДРЕСА_1, яка на момент укладення вказаного договору, як і сам будинок, не були здані в експлуатацію.

24 квітня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 814/Р, відповідно до якого останній надано кредитні кошти у розмірі 463152 грн.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 25 квітня 2008 року ОСОБА_4 передано в іпотеку майнові права, що виникнуть на отримання вказаної квартири у майбутньому.

6 листопада 2009 року на ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 вересня 2012 року визнано за ОСОБА_3, у порядку спадкування, право власності на 3/50 частки зазначеної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (ч. 2 ст. 583 ЦК України).

У ст. 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) було указано вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні.

Закон України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва.

Іпотечний борг виникає з цивільно-правових відносин між сторонами договору про іпотечний борг за умови дотримання встановлених Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" вимог.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що майнові права на час укладення договору не могли бути предметом іпотеки, обгрунтовано задовольнив позов про визнання недійсним договору іпотеки від 25 квітня 2008 року.

Апеляційний суд, помилково посилаючись на ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», яка не поширювалась на правовідносини, що виникли між сторонами, безпідставно вважав, що майнові права на спірну квартиру правомірно передані в іпотеку за взаємною згодою сторін та неогрунтовано відмовив у задоволенні позову у цій частині.

За таких обставин, погодитись з ухваленим судом апеляційної інстанції рішенням у частині відмови у позові про визнання недійсним договору іпотеки від 25 квітня 2008 року неможливо, воно підлягає скасуванню із залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, що було помилково скасовано апеляційним судом.

В іншій частині оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Кредобанк», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року у частині вирішення вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 25 квітня 2008 року скасувати, залишити в силі у цій частині рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року.

В іншій частині рішення апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук