Номер провадження 2/754/363/15
РІШЕННЯ

Іменем України

29.01.2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

при секретарі Базік А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант-М Дніпровська набережна" про стягнення суми внеску, нарахування пені та захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення суми внеску, нарахування пені та захист прав споживачів, посилаючись на те, що 18.05.2013року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Позивачем було здійснено передоплату, згідно договору купівлі-продажу, у розмірі 50000грн. В зв'язку з невиконанням позивачем умов договору, рішенням суду, було зобов'язано позивача повернути автомобіль та визнано право власності за ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна", стягнуто штраф в розмірі 10000грн. У відповідача, який отримав, згідно рішення суду, у власність автомобіль та додаткові штрафи, виник обов'язок по поверненню безпідставно залишеного у себе - першого внеску позивача. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного повернення першого внеску, позивач набув право на отримання пені за прострочення отримання коштів та відшкодування йому моральної шкоди. А отже, просить суд стягнути з відповідача 50000грн передоплати, 441000,00грн пені в рамках Закону України "Про захист прав споживачів" та 5000грн моральної шкоди.

В судовому засіданні представники позивача збільшені позовні вимоги просили задовольнити, посилаючись на викладені обставини, які зазначені в позовній заяві, згідно яких просили стягнути з відповідача 50000грн передоплати, 441000,00грн пені в рамках Закону України "Про захист прав споживачів" та 5000грн моральної шкоди.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення на позовну заяву. Пояснювала, що вимоги позивача щодо повернення сплаченого платежу є неправомірними та безпідставними, оскільки однією з особливостей припинення договорів купівлі-продажу з розстроченням платежу є встановлення односторонньої реституції, тобто продавець вправі вимагати повернення товару, а покупець не має права на повернення здійснених виплат в рахунок платежу за товар. Автомобіль був повернутий за рішенням суду, оскільки позивач порушив вимоги договору, не виконував своїх зобов'язань за договором.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

18 травня 2013року між ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" та ОСОБА_1 був укладений договір №1126035/2013 купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно до п.1.1 договору, продавець поставляє та передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність один новий автомобіль, 2013року випуску, марки VOLKSWAGEN, моделі TIGUAN та зобов'язується оплатити ціну за нього на користь продавця в розмірі, порядку та на умовах, визначених в договорі.

Відповідно до п.3.1 договору, ціна автомобіля складає 339.345,00грн з урахуванням ПДВ, що складає 56557,50грн.

Відповідно до п.3.2 договору, ОСОБА_1 зобов'язаний сплатити ціну автомобіля шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача в наступному порядку: 50.000,00грн - передоплата, яку покупець сплачує не пізніше 2-х днів з дати укладення договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, які позивач, згідно квитанції №341810021 від 18.05.2013р. перерахував; 289.345,00грн - доплата, яку ОСОБА_1 зобов'язаний сплатити в повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця будь-якими частинами у розмірі, визначеному на власний розсуд, в строк до 31 грудня 2013року.

11 червня 2013року між ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" та ОСОБА_1 був підписаний акт прийому-передачі автомобіля, згідно якого ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" передав, а ОСОБА_1 прийняв один автомобіль 2013року випуску марки VOLKSWAGEN, моделі TIGUAN, номер кузова НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2 за ціною 339.345,00 грн.

Відповідно до довідки-рахунок №106893 від 11 червня 2013року, остання видана ОСОБА_1 про те, що йому продано і видано автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі TIGUAN, номер кузова НОМЕР_1, вартістю 339.345,00грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 умови договору по сплаті вартості автомобіля виконанні не були, а саме відповідачем до 31 грудня 2013року не було перераховано суму коштів в розмірі 289.345,00грн.

Рішення Деснянського районного суд м. Києва від 23.04.2014року за невиконання умов договору з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" стягнуто штраф, пеню, 3 % річних та судовий збір. Зобов'язано ОСОБА_1 повернути ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі TIGUAN та визнано за останнім право власності на автомобіль.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19.06.2014 року рішення Деснянського районного суд м. Києва від 23.04.2014року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" пені в сумі 2782,47грн та 3% річних від простроченої суми в розмірі 642,11грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Зменшено розмір судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили.

Таким чином, вказане рішення набуло преюдиціального значення і в силу змісту ст. 61 ЦПК України ці обставини не потребують доказування.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 695 ЦК України, якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Згідно ч. 2. ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частиною 4 ст. 653 ЦК України, встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд критично ставиться до тверджень представників позивача, про добровільне повернення транспортного засобу, оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а саме з листа позивача вбачається, що ОСОБА_1 (за підписом його представника) звернувся до ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" та зазначив, що саме на виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 23.04.2014р. та з метою уникнення заходів примусового виконання в рамках виконавчого провадження, пов'язаних з витратами, коштів виконавчого збору, готовий повернути автомобіль, що свідчить саме про порушення договірних відносин зі сторони ОСОБА_1

Згідно акту приймання-передачі автомобіля від 30.04.2014р., п.5. сторони підтверджують, що не мають один до одного заперечень з приводу приймання-передачі автомобіля відповідно до комплектного та технічного стану, окрім встановлених дефектів, зазначених в акті, що є додатком №1.

Отже, первинним у взаємовідносинах сторін є договір, однією з підстав розірвання договору за рішенням суду є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Однак, судом встановлено, що відповідачем були виконані всі умови договору по передачі у власність покупцю автомобіля, строки передачі автомобіля порушеними не були. Саме позивачем були порушені умови договору, що і призвело до примусового повернення автомобіля, тому суд вважає, що визначені ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", умови для стягнення пені відсутні.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та його представниками не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено ст.60 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне.

Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Встановлені в судовому засіданні обставини, свідчать про те, що відповідачем не були порушені законні права позивача, що в свою чергу могли б привести до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагали б від позивача додаткових зусиль для організації його життя, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач та його представники, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб,що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись Законом України "Про захист прав споживачів", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 23, 611, 651, 653, 693, 695, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 21-216 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант-М Дніпровська набережна" про стягнення суми внеску, нарахування пені та захист прав споживачів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Бабко В.В.