Справа № 1320/216/12 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/2868/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Савуляка Р.В.

секретаря Гацій І.І.

з участю прокурора Продана О.С., відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року у справі за позовом першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_2, з участю третьої особи державного підприємства Міністерства оборони України "Івано-Франківський ліспромкобінат", про відшкодування збитків,-

встановила:

В травні 2012 року перший заступник військового прокурора Західного регіону України звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_2, з участю третьої особи ДП Міністерства оборони України "Івано-Франківський ліспромкобінат", просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Міністерства оборони України заподіяні матеріальні збитки в сумі 143289,00 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що постановою Сколівського районного суду Львівської області від 11.04.2012 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст. 367 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а цивільний позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про відшкодування шкоди у розмірі 143289 гривень залишено без розгляду, роз`яснено, що вимоги щодо відшкодування шкоди можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 у користь держави в особі Міністерства оборони України матеріальні збитки в сумі 143289 гривень.

Ухвалою судового засідання від 18.02.2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 12.01.2015 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим.

В апеляційній скарзі зазначає, що видача ним дозволів на виконання будівельних робіт та підписання акту вибору земельної ділянки, надання висновку про погодження розміщення земельної ділянки, не мали своїм наслідком вибуття з власності держави земельних ділянок площею 0,21 га. та 0,08 га.

У нього не було повноважень і він не приймав рішення про вилучення земельних ділянок з користування держави, в тому числі з користування Міністерства оборони України, та про передачу цих ділянок у приватну власність громадян.

Відповідно до вимог ЗК України спочатку Росохацька сільська рада приймала рішення, а пізніше Сколівська райдержадміністрація приймала розпорядження про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки та про передачу у власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Земельні ділянки виділялися громадянам як вільні від забудови, а будівництво житлових будинків не перебувало у жодному зв"язку з передачею земельних ділянок у приватну власність громадянам.

Його дії, стосовно яких порушено кримінальну справу, полягали у тому, що він надавав дозвіл на будівництво житлових будинків громадянам, у яких було тільки рішення Росохацької сільської ради про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок, але ще не були виготовлені державні акти на право власності на земельні ділянки, проте, жодних рішень щодо вилучення земельної ділянки та про їх приватизацію, він не приймав.

Видача ним дозволів на початок будівельних робіт не перебувала у жодному причиновому зв"язку з приватизацію громадянами земельних ділянок. Розпорядження Сколівської райдержадміністрації про передачу громадянам у власність земельних ділянок приймалися виключно на підставі проектів відведення земельних ділянок, які пройшли державну земельну експертизу, а надані ним дозволи на початок будівництва взагалі не розглядалися при вирішенні цього питання.

На переконання апелянта, постанова Сколівського районного суду від 11 квітня 2012 року не має преюдиційного значення, передбаченого у ч. 4 ст. 61 ЦПК України, оскільки така постанова не містить висновків про наявність вини відповідача у спричиненні збитків державі.

Прокуратура зверталася із позовом про повернення цих земельних ділянок, однак такий залишено без розгляду у зв"язку із пропуском строку звернення до суду.

Що стосується виділення земельних ділянок у 2007 році під будівництво гаражів, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2012 року прокурору відмовлено у позові про визнання недійсними державних актів на право приватної власності з тих підстав, що ці земельні ділянки були вилучені з користування Міністерства оборони України за згодою землекористувача, а за актом приймання-передачі від 21.04.2006 року передані від військового лісгоспу до Росохацької сільської ради.

Також, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що дії, які за твердженнями прокурора, заподіяли майнову шкоду, він вчинив під час виконання службових обов"язків, а тому відповідальність необхідно було покласти на працедавця відповідно до ст. 1172 ЦК України.

Крім цього, суд першої інстанції не звернув увагу на його доводи в частині пропуску строку позовної давності щодо звернення прокурора з цим позовом.

Звертає увагу на те, що висновок експертів від 12 березня 2012 року № 291 є суперечливим, не містить обґрунтування, методики визначення вартості земельних ділянок, і з цього висновку не вбачається заподіяння ним шкоди саме в розмірі 143289 грн.

Просить скасувати заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення прокурора Продана О.С. та представника третьої особи ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що внаслідок протиправних дій відповідача з національного природного парку "Сколівські Бескиди", світової системи природної території, об`єкту, який перебуває під особливою охороною, фактичного володіння держави та користування Сколівського військового лісгоспу (земель Міністерства оборони України) вибула земельна ділянка площею 0,08 га лісового фонду без зміни її цільового призначення, що спричинили істотну шкоду державі та громадським інтересам в розмірі 143289 гривень, яка підлягає відшкодуванню з винної особи у повному обсязі.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області у кримінальній справі №1320/32/12 від 11.04.2012 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 367 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а цивільний позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Самбірської квартирно-експлуатаційної частини району про відшкодування шкоди у розмірі 143289 гривень залишено без розгляду, роз`яснено право на звернення з вимогою про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства (а.с. 8-9).

Із змісту зазначеної постанови вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працюючи заступником начальника відділу містобудування і архітектури Сколівської РДА, начальником інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Сколівського району, Львівської області, в порушення вимог ст. 29 ЗУ "Про планування і забудову територій", п.п. 2, 3.11 Положення "Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт", затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 року, діючи із злочинною недбалістю, не перевірив у громадян, які звернулися до нього, наявність документів, які посвідчують право власності чи право користування земельними ділянками, 03.03.2003 року надав сім дозволів на виконання будівельних робіт на земельних ділянках площею по 0,0300 га. кожна, загальною площею 0,2100 га. у межах Національного природного парку "Сколівські Бескиди" на території Сколівського військового лісгоспу (квартал 11, вділ 34), які засвідчив власним підписом та відтиском гербової печатки, внаслідок чого з Національного природного парку "Сколівські Бескиди" вибула земельна ділянка площею 0,2100 га. лісового фонду без зміни її цільового призначення вартістю станом на 2003 рік 17192 грн.

Крім цього, ОСОБА_2 виконуючи обов"язки керівника відділу містобудування і архітектури Сколівської РДА, головного архітектора Сколівського району Львівської області, в порушення вимог ст. 26 ЗУ "Про архітектурну діяльність", п. 3.1. Державних будівельних норм Б.1.1-4.2002, затверджених Наказом Державного комітету будівництва , архітектури та житлової політики України № 24 від 31.01.2002 року тп п.п. 1.3, 2.1, 2.2, 3.5, 3.6, Положення "Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт", затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 року, особисто не обстеживши земельну ділянку для забудови індивідуальних гаражів та не врахувавши зауваження головного архітектора Сколівського району, без містобудівної документації, проекту детального планування ділянки з ув"язкою до існуючої ситуації схеми генплану М 1:500, в період з 12 по 26 березня 2007 року підписав Акт вибору земельної ділянки під будівництво блоку індивідуальних гаражів та 22 березня 2007 року дав висновок про погодження розміщення цієї ж земельної ділянки площею 0,0800 га. для будівництва блоку індивідуальних гаражів на території Національного природного парку "Сколівські Бескиди", лісового фонду Сколівського військового лісгоспу, внаслідок чого з вказаного парку вибула земельна ділянка площею 0,0800 га. лісового фонду без зміни її цільового призначення вартістю станом на 2007 рік 28410,00 грн.

Звертаючись з даним позовом прокурор вважав, що постанова у кримінальній справі має преюдиційне значення у даній цивільній справі, а діями відповідача, що полягали у наданні дозволів на виконання будівельних робіт на земельній ділянці площею 0,21 га у межах національного природного парку "Сколівські Безкиди" та підписання акту вибору земельної ділянки, а в подальшому надання висновку про погодження будівництва блоку індивідуальних гаражів на цій земельній ділянці площею 0,0800 га., завдано шкоди державі, оскільки земельні ділянки зазначених площ вибули із користування держави без зміни цільового призначення.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз"яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, для деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкоди; протиправної поведінки заподіювача шкоди; причинного зв"язку між шкодою та поведінкою заподіювача; вина.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 1 ст. 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Підстави набуття права власності на земельні ділянки визначені ст. 81 ЗК України, зокрема, шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цих Кодексом.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Стягуючи з відповідача ОСОБА_2 143289 грн. на відшкодування шкоди суд першої інстанції керувався тим, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження вини відповідача та суми збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом не встановлено наявність вини відповідача у спричиненні збитків державі та причинового зв"язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Належних доказів на підтвердження вказаних обставин, які мають значення для вирішення справи, матеріали справи не містять.

Зокрема, дії відповідача, стосовно яких порушено кримінальну справу, полягали у тому, що він надавав дозвіл на виконання будівельних робіт та підписав акт вибору земельної ділянки для будівництва блоку індивідуальних гаражів, і такі дії не перебували у причиновому зв"язку з приватизацію громадянами земельних ділянок.

З наявних у матеріалах справи документів встановлено, що земельні ділянки площею 0,01 га. надані у власність громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 для будівництва та обслуговування гаража в ур. "Тисовець" на території Росохацької сільської ради за межами населеного пункту с. Мита, на підставі розпоряджень голови Сколівської РДА №№ 269, 268, 270, 275, 272, 273 від 16.04.2007 року (а.с. 111-138).

Крім цього, рішення про затвердження матеріалів попереднього погодження місця розташування земельних ділянок під будівництво індивідуального житлового будинку, надання дозволу на проведення проектно-пошукових робіт на відведення земельних ділянок площею 0,03 га. під індивідуальне житлове будівництво в урочищі "Тисовець" приймав виконавчий комітет Росохацької сільської ради (а.с. 141, 142), а передані безоплатно у власність громадянам ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 вказані земельні ділянки на підставі розпоряджень голови Сколівської РДА № 276 від 18.05.2006 року.

Постанова Сколівського районного суду від 11 квітня 2012 року не має преюдиційного значення, передбаченого у ч. 4 ст. 61 ЦПК України, оскільки обов"язковими для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, є вирок у кримінальній справі або постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Проте, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 212-214, ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, як наслідок безпідставно стягнув із відповідача ОСОБА_2 шкоду в сумі 143289,00 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України), підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_2 про стягнення на користь держави в особі Міністерства оборони України заподіяних матеріальних збитків в сумі 143289,00 грн. - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

Р.В. Савуляк