Номер провадження: 22-ц/785/1540/15
Головуючий у першій інстанції Сивоконь Т.І.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова О.А.

- Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання іпотечного договору недійсним,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 1-3), в якому просив визнати іпотечний договір № ОDT0GA00000041 від 21.05.2008 року укладений між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк", посвідчений приватним нотаріусом державної нотаріальної контори ОСОБА_4, недійсним.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду та вбачається з позовної заяви, обґрунтовував тим, що 21.05.2008 року між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір на суму 31 560 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом з кінцевим погашенням до 21.05.2013 року. В якості забезпечення кредитного договору між сторонами було укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально, про надання в іпотеку належного йому на праві власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. На час укладення вказаних договорів та на теперішній час він перебуває у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Він та члени його сім'ї, в тому числі і неповнолітні діти, були зареєстровані та проживали у вищевказаному будинку, який є предметом договору іпотеки, а тому у них виникло право користування житловим будинком. При укладенні іпотечного договору, він мав надати нотаріусу, а нотаріус повинен був вимагати від нього надання дозволу органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору. Однак, такий дозвіл він не отримував та нотаріусу не надавав, а тому були порушені права та інтереси малолітніх дітей на користування житлом, в зв'язку з чим договір іпотеки суперечить вимогам закону та з цих підстав має бути визнаний недійсним.

Крім того, позивач посилався на недійсність іпотечного договору у зв'язку з недійсністю основного зобов'язання, яке він забезпечує. Оскільки, при укладені кредитного договору йому банком не доведена інформація відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" про наслідки невиконання ним зобов'язань за кредитним договором.

Як зазначено в рішенні суду, позивач надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала заперечення проти позову, згідно яких вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, в зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності звернення до суду. Представник прокуратури Татарбунарського району пояснила, що вимоги позовної заяви є безпідставними, так як позивачем не надано належних доказів, що на момент укладення оспорюваного ним договору будь-яким чином порушувалися права його неповнолітніх дітей. Представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації вважав, що при укладенні договору іпотеки були порушені права неповнолітніх дітей позивача, а тому його позов є обґрунтованим.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року, в якій просить скасувати рішення суду від 02.12.2014 року та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним іпотечний договір № ОDT0GA00000041 від 21.05.2008 року укладений між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк", посвідчений приватним нотаріусом державної нотаріальної контори ОСОБА_4

Іншими учасника процесу рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_3, підтримав апеляційну скаргу, представник банку та прокурор заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог, наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що із копії договору іпотеки (а. с. 43-47) вбачається, що в порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором "ПриватБанк" і позивач ОСОБА_3 21.05.2008 року уклали договір іпотеки № б/н. Згідно з договором іпотеки, ОСОБА_3 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 61,9 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1. Майно належить позивачу на праві приватної власності на підставі рішення суду та отримане ним в порядку спадкування (а. с. 56-58).

Із копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а. с. 64) видно, що Татарбунарською районною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип обтяження - заборона на нерухоме майно, підставою обтяження є договір іпотеки від 21.05.2008 року. Об'єктом обтяження є житловий будинок по АДРЕСА_1. Власником будинку є ОСОБА_3

Копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 9, 10) підтверджується, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки, наданої позивачем до позовної заяви (а. с. 12), вбачається, що на час укладення договору іпотеки від 21.05.2008 року в житловому будинку по АДРЕСА_1, проживали та були зареєстровані, крім самого позивача, його дружина ОСОБА_7 та неповнолітні діти: ОСОБА_6, 1997 року народження, та ОСОБА_5, 2002 року народження. Однак, на думку суду першої інстанції, дана довідка суперечить відомостям Татарбунарського РС ГУ ДМС України в Одеській області, відповідно яких неповнолітній ОСОБА_6 зареєстрований за даною адресою 19.10.2013 року, а ОСОБА_5 взагалі не значиться зарестрованим в Татарбунарському районі (а. с. 85, 86). Також не підтверджена вищезазначена довідка, надана позивачем, і копією виписки з погосподарчої книги (а. с. 88, 89), наданої на запит суду повноважною особою Дмитрівської сільської ради, відповідно до якої не надано підтверджень про реєстрацію позивача та членів його сім'ї, в тому числі і неповнолітніх дітей, по АДРЕСА_1 саме на дату укладення договору іпотеки від 21.05.2008 року, оскільки вказана виписка надана станом на 2014 рік.

Судом встановлено, що під час укладення договору іпотеки ніяких даних про те, що в будинку були зареєстровані неповнолітні діти позивачем надано не було, що підтверджується архівними документами нотаріальної справи (а. с. 38-65).

Крім того відповідно до п.п. 14.9. договору іпотеки від 21.05.2008 року позивач, власноруч підписавши договір іпотеки, підтвердив що при укладенні договору ним враховані інтереси дітей та інших членів сім'ї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки (при їх наявності)... (а. с. 43-47).

Факт того, що позивач ОСОБА_3 мав малолітніх дітей на момент укладення іпотечного договору ним було приховано, що вбачається із матеріалів архівної справи (а. с. 38-65), до якої не додано жодного документального підтвердження проживання та реєстрації дітей у будинку, що є предметом договору іпотеки, а тому, на думку суду першої інстанції, позивач свідомо приховав цей факт і не звернувся до органу опіки і піклування за дозволом на укладення такого договору, що входить до обов'язку саме батьків неповнолітніх дітей, а не банку чи нотаріуса, як на це звертає увагу в позовній заяві ОСОБА_3

Отже, враховуючи викладене, суд вважав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження його позовних вимог, спірний договір іпотеки укладено у відповідності з вимогами діючого законодавства і при його укладенні не були порушені права неповнолітніх дітей позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а тому підстав передбачених ч. 6 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України для задоволення позову немає.

За таких обставин, керуючись Законом України "Про іпотеку", постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 11, 58-60, 61, 213-215 ЦПК України, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову ОСОБА_3

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги порушенням спірним договором іпотеки прав та інтересів своїх неповнолітніх дітей, які як вказував позивач, проживали та були зареєстровані в житловому будинку, переданому ним в іпотеку за спірним договором іпотеки, не представив доказів на підтвердження цих обставин, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги.

Довідка Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 320 від 03.06.2014 року (а. с. 12), згідно якої на травень місяць 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 (в будинку переданому в іпотеку) зареєстровані дружина та діти позивача, надана позивачем на підтвердження своїх вимог, суперечить та спростовується відомостями Татарбунарського РС ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 84-86), з чого правильно виходив суд першої інстанції.

Крім того, в зазначеній довідці вказано, що на травень місяць, однак не вказано конкретно на яку дату в будинку переданому в іпотеку були зареєстровані та проживали дружина і діти позивача, враховуючи, що спірний договір іпотеки також було укладено в травні 2008 року, а саме 21.05.2008 року. (а. с. 4, 43-47).

Також, враховуючи вище зазначене, не підтверджують обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги і довідки Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області на а. с. 87 та копії листів з по господарської книги на а. с. 88-89, з яких взагалі не вбачається з якого часу в будинку переданому позивачем в іпотеку були зареєстровані та проживали його діти.

За таких обставин, судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

Судова колегія також звертає увагу на те, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги також тим, що недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення з посиланням на ч. 2 ст. 548 ЦК України, позивачем не заявлялися позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору, зобов'язання позивача за яким забезпечені спірним договором іпотеки, а також позивачем не представлено докази, що вказаний кредитний договір уже було визнано недійсним. Тому судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги і в цій частині.

Крім того, судова колегія приймає до уваги те, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги порушенням спірним договором іпотеки прав та інтересів своїх неповнолітніх дітей, позивачем відповідно до позовної заяви (а. с. 1-3) позов в інтересах дітей не заявлявся.

Інші доводи апеляційної скарги судова колегія також не приймає до уваги, оскільки на підставі викладеного, вони не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи наведене, надані докази, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання іпотечного договору недійсним - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич