Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Юровська Г.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок та земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що під час перебування з ОСОБА_2 у шлюбі вони спільними зусиллями та коштами збудували будинок із надвірними будівлями, який є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя і знаходиться на спірній земельній ділянці площею 0,0815, яка також є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, а тому дане майно підлягає поділу.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину жилого будинку з надвірними будівлями та

Ѕ земельної ділянки площею 0,0815 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, які розташовані по АДРЕСА_1, як на об'єкт спільної сумісної власності колишнього подружжя, а також стягнути судові витрати.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області

від 10 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2-015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову відповідно до вимог ст. ст. 69, 70 СК України.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності на частку земельної ділянки, суди керували положеннями ст. ст. 81, 116 ЗК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року

№ 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок».

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок та земельну ділянку, за касаційною скаргою на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Г.В. Юровська