АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретар: Лук»янишина М.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь кошти за завдану матеріальну шкоду в сумі 6 019 грн., та 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалась на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, а власниками квартири № 3, яка знаходиться поверхом вище, є подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6. В даній квартирі проживає відповідач ОСОБА_6, який впродовж тривалого часу, починаючи з 2009 року, систематично заливає її квартиру.

Також вказувала, що причиною залиття квартири є неналежне відношення відповідача ОСОБА_6 до сантехнічного обладнання та

__________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/1780/14 Головуючий у 1 інстанції: Піхало Н.В.

Категорія: 34 Доповідач: Литвинюк І.М.

внутрішньоквартиних трубопроводів, а також незабезпечення відповідачами як власниками квартири у належному та справному стані трубопровідної мережі.

Зазначала, що останнє затоплення її квартири відбулося 19 березня 2013 року, про що комісією в складі працівників КЖРЕП № 9 складено відповідний акт, в якому зафіксовано наявність слідів замокання на стелі кухні площею близько 3 кв.м., по стінах ванни спостерігались сліди зливу, в приміщенні кухні та ванної відчутний запах фекалій, тому просила позов задовольнити.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду в розмірі 6 019 грн. та 500 грн. моральної шкоди, в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

На рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2014 року відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати дане рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам та протирічать доказам, які були досліджені в судовому засіданні по даній справі.

Апелянт ОСОБА_5 посилається на те, що в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 2007 року, декілька років вона була позбавлена можливості нею користуватися, а згідно рішення суду причиною залиття квартири є недбале поводження відповідачів із сантехнічним обладнанням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на те, що відсутні висновки комісії про причину залиття, акт ЖРЕП № 9 складений з порушенням встановленої форми, а тому не може слугувати доказом. Затоплення кухні відбулось у 2009 році, а тому слід застосувати строк позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі як співвласники квартири АДРЕСА_2 своєю бездіяльністю, яка полягає в нездійсненні контролю за станом інженерних мереж та сантехнічного обладнання й відповідно утримання їх в неналежному стані, допустили затоплення квартири позивачки, що завдало їй майнової та моральної шкоди.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5,6). Власником квартири № 3 у вищевказаному будинку є відповідач ОСОБА_5, також у вказаній квартирі зареєстрований та постійно проживає її чоловік ОСОБА_6. Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя (а.с 7, 42, 43).

Також встановлено, що у березні 2013 року сталося залиття квартири позивачки ОСОБА_4, про що комісією в складі інженера ЖРЕП № 9, майстра поточного ремонту та слюсаря-сантехніка актом від 19 березня 2013 року складено акт. Даний акт підписаний членами комісії КЖРЕП № 9 та затверджено начальником КЖРЕП № 9, підпис якого завірений печаткою (а.с.9).

Відповідно до даного акту, при обстежені квартири позивачки встановлено, що на кухні квартири АДРЕСА_1 виявлено замокання на стелі площею 3 кв.м., у приміщенні ванної кімнати стеля облаштована водостійким гіпсокартоном, стіни облицьовані плиткою, по стінах спостерігаються сліди заливу, у приміщенні кухні та ванної відчувається запах фекалій.

Доводи апелянтів про те, що Акт про залиття квартири складений з порушенням закону, оскільки комісією не було дотримано основних вимог, які викладені в Додатку № 4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", є безпідставними, оскільки вказаний акт містить відомості про дату залиття, квартиру, у якій відбулося залиття, квартиру, з якої відбулося залиття, характер та обсяг пошкоджень унаслідок залиття.

В даному випадку відповідачі не надали суду доказів, які спростовують вказані в акті про залиття відомості, а зазначені апелянтом невідповідності Акту вимогам вищезазначених Правил на правильність висновків суду не впливає.

Згідно наданого позивачем висновку експертного дослідження від 15 серпня 2013 року про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 після її залиття від 19 березня 2013 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для усунення наслідків залиття в квартирі становить 6 019 грн..

Доводи представника апелянта про те, що розмір майнової шкоди складає меншу суму, колегія суддів не бере до уваги, оскільки будь - яких доказів, які б спростовували висновок експертного дослідження та визначену кошторисом вартість відновлювальних робіт суду не надано. Достовірність кошторисного розрахунку відповідачами також не спростована.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За вимогами ст. 151 ЖК України та п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, власник зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів до їх усунення.

Крім того, правила ст.1166 ЦК України презюмуються, що в свою чергу вказує на те, що відповідачі, стверджуючи, що залиття сталося внаслідок роз»єднання загального каналізаційного стояка, тобто не з їх вини, ні в ЖРЕП № 9, ні в іншу відповідну службу, із заявою про проведення обстеження їх квартири не звернулися.

Таким чином, ураховуючи вказані норми матеріального права та надані позивачем докази, суд дійшов правильного висновку про те, що залиття відбулося з вини відповідачів, які не забезпечили справність сантехнічного обладнання у власній квартирі, та завдана матеріальна шкода підлягає стягненню на користь позивачки.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дотримуючись вимог чинного законодавства, цілком об'єктивно визначив розмір моральної шкоди.

Статтею 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Встановивши факт залиття квартири ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідно до принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на заподіювача шкоди покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Суд виходив із того, що відповідачі є особами, винними у залитті квартири позивачки, оскільки ними не надано жодних доказів на підтвердження того, що залиття квартири сталося не з їх вини, а тому повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем за заподіяну шкоду. Натомість позивачка надала докази на підтвердження того, що внаслідок залиття квартири їй завдано як майнової, так і моральної шкоди.

Посилання апеляційної скарги відповідачів на порушення районним судом принципу змагальності сторін також є безпідставними, оскільки жодного клопотання про дослідження нових доказів, в дослідженні яких було неправомірно відмовлено судом першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не заявлено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом за клопотанням представника відповідача було призначено судову будівельно-технічну експертизу, однак у проведенні такої експертизи було відмовлено у зв»язку із невиконанням відповідачем ОСОБА_6 обов»язку по оплаті проведення експертизи.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини заподіяння шкоди позивачці з вини відповідачів та ухвалив рішення в межах заявлених вимог та на підставі наданих йому доказів.

В апеляційних скаргах відсутні доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді апелянти не надали будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скаргах доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: