Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 17 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що 29 липня 2013 року о 15 год. 00 хв. на 300 км + 890 м автодороги Київ - Одеса відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки Opel Movano, державний номерний знак НОМЕР_1, порушив п. п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулось зіткнення з транспортним засобом марки Nissan Note, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить йому на праві приватної власності.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2013 року відповідача визнано винним у скоєнні ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Вказував на те, що відповідно до звіту від 08 серпня 2013 року № 24/08/13 завдана йому майнова шкода становить 95 604 грн 14 коп. Крім того, він оплатив транспортування пошкодженого транспортного засобу марки Nissan Note, державний номерний знак НОМЕР_2, в сумі 10 027 грн.

Також вказував на те, що внаслідок ДТП йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 10 тис. грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Провіта» за полісом № АВ/7903552, згідно з умовами якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 50 тис. грн, франшиза - 1 тис. грн.

На підставі вищевказаного позивач просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 46 604 грн 14 коп. (різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою), витрати з оплати транспортування у розмірі 10 027 грн та моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 46 604 грн 14 коп., витрати з оплати транспортування у розмірі 10 027 грн, моральну шкоду в розмірі 1 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Відмовлено ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 9 тис. грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17 вересня 2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 29 липня 2013 року о 15 год. 00 хв. на 300 км + 890 м автодороги Київ - Одеса відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки Opel Movano, державний номерний знак НОМЕР_1, порушив п. п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом марки Nissan Note, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_3

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 березня 2013 року відповідача визнано винним у скоєнні ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Згідно зі звітом від 08 серпня 2013 року № 24/08/13 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 95 604 грн 14 коп.

Згідно зі страховим полісом від 20 вересня 2012 року № АВ/7903552 цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Провіта», ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, - 50 тис. грн, франшиза - 1 тис. грн.

Згідно з рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 січня 2014 року стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Провіта» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 49 тис. грн, витрати з оплати експертизи в сумі 700 грн та судові витрати в сумі 497 грн, а всього - 50 197 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 у м. Воронежі (Російська Федерація) продав належний йому автомобіль Nissan Note, 2011 року випуску, за 80 тис. руб., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05 листопада 2013 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 46 604 грн 14 коп., а також вартість транспортування пошкодженого транспортного засобу у сумі 10 027 грн та 1 тис. грн моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач для підтвердження розміру шкоди надав висновок спеціаліста, а відповідач, заперечуючи цей розмір, надав рецензію на звіт, оскільки не погоджується з розміром завданої шкоди, але зважаючи на те що автомобіль проданий позивачем до пред'явлення позову, не був наданий на експертизу для визначення вартості завданої шкоди, доводи представника позивача щодо його утилізації та непридатності до використання є необґрунтованими, оскільки суперечать наданому цим же представником договору купівлі-продажу цього автомобіля іншій особі, а тому дійшов висновку про неможливість встановлення реальної суми збитків завданих позивачу при пошкодженні автомобіля та стягнення завданої шкоди, передачі залишків винній особі із-за відсутності самого автомобіля, та інших доказів, які б у безспірному порядку підтверджували розмір завданої шкоди позивачу.

Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не довів факту та розміру витрат на транспортування автомобіля.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно зі звітом від 08 серпня 2013 року № 24/08/13 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 95 604 грн 14 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській та адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 січня 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Провіта» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 49 тис. грн, витрати з оплати експертизи в сумі 700 грн та судові витрати в сумі 497 грн, а всього - 50 197 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 95 604 грн 14 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані обставини, встановлені рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 січня 2014 року, уваги не звернув, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 до участі у даній справі як сторона не залучався та був позбавлений права на надання доказів у запереченнях, суд не перевірив доводів позивача про те, що ОСОБА_4 оскаржував вказане рішення, оскільки не погоджувався зі звітом від 08 серпня 2013 року № 24/08/13, і ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 квітня 2014 року рішення районного суду залишено без змін.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що розмір заподіяної майнової шкоди заперечував відповідач, який всупереч вимогам ст. 61 ЦПК України не надав доказів на підтвердження своїх заперечень.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, допустивши порушення норм процесуального права, необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на транспортування автомобіля, суд апеляційної інстанції посилався на те, що квитанція від 29 липня 2013 року № 003854 та акт виконаних робіт 003854 не містять дати і підпису замовника.

Відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва», розділу IV декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 приватні підприємці, які сплачують єдиний та фіксований податки, при готівкових розрахунках можуть не застосовувати касові апарати або розрахункові квитанції.

Відповідно до п. 1.18 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, що затверджені Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України від 11 березня 2004 року № 98, розрахунки з покупцями здійснюються через реєстратори розрахункових операцій та в іншому порядку відповідно до законодавства. Разом з товаром покупцю в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ (касовий чек, товарний чек), який засвідчує факт купівлі та надання послуг. Товарний чек виписується у двох примірниках, один з яких видається покупцю і містить номер або найменування торговельного підприємства, назву та ґатунок товару, його ціну, дату продажу, прізвище, ініціали продавця та його підпис.

Суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув та належним чином не перевірив доводів позивача про те, що товарний чек, наданий ним для підтвердження обставин щодо сплати ним грошових коштів за транспортування автомобіля, відповідає вимогам закону.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 17 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк