Справа №481/1706/14-ц 02.02.2015 02.02.2015 02.02.2015
Провадження №22-ц/784/105/15
Провадження №22ц/784/105/15 Суддя першої інстанції Васильченко Н.О.
Категорія 23 Суддя-доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

02 лютого 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

з секретарем судового засідання Романенко Ю.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2014 року, ухваленого за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона на підставі державного акту на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,42 га, розташованої в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

15 квітня 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, строком на 10 років.

21 січня 2009 року Новобузький реєстраційний округ МРФ ДП «Центр ДЗК» зареєстрував цей договір у Державному реєстрі земель, вчинивши відповідний запис під номером 44.

Проте, під час укладення вказаного договору між сторонами не було досягнуто згоди з усіх умов договору, які є істотними умовами, відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі». До того ж, в порушення ч.4 ст.15 Закону України «Про оренду землі» до договору не додані документи, які є невід'ємною частиною такого договору, зокрема: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Посилаючись на виписані обставини та положення чинного земельного законодавства, ОСОБА_2 просила позов задовольнити.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2014 року у позові ОСОБА_2 відмовлено за його безпідставністю.

Позивач подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Ухвалюючи рішення, районний суд виходив з того, що між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки із зазначенням та узгодженням його істотних умов, з дотриманням вимог ст.203 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», сторони виконували умови договору, не заперечували проти укладеного договору, договір зареєстровано з дотриманням визначеного законом порядку та ніяким чином не порушує права та інтереси позивача.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом першої інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV.

За змістом ст.ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є:

· об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);

· строк дії договору оренди;

· орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

· умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

· умови збереження стану об'єкта оренди;

· умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

· умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

· існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

· визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;

· відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених названою статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6,11,17,19 зазначеного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

До того ж, відповідно до ч.4 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) невід'ємною частиною договору оренди землі є:

· план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;

· кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

· акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

· акт приймання-передачі об'єкта оренди;

· проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

В той же час, вирішуючи питання про дійсність договору оренди землі, необхідно брати до уваги положення ст.3 ЦПК України та 15 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

З врахуванням цього, вирішуючи спори даної категорії слід установлювати, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, у зв'язку з відсутністю в договорах оренди зазначених умов, їх істотності, а також, в чому саме полягає порушення законних прав позивачів і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-94цс13 та, в силу положень ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено районним судом ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,42 га та розташованої в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю (а.с.6).

21 січня 2009 року у Новобузькому окрузі реєстрації МРФ ДП «Центр ДЗК» було зареєстровано договір оренди вищезазначеної земельної ділянки між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ОСОБА_4, який укладено 15 квітня 2008 року строком на 10 років (а.с.18-19).

Звертаючись до суду та заявляючи позов про визнання недійсним договору оренди землі, позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що текст оспорюваного договору оренди землі не містить істотних умов договору.

Разом з тим, із змісту оскаржуваного договору слідує, що сторони визначили об'єкт оренди, строк дії договору, орендну плату, цільове призначення, умови використання і збереження якості землі, умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, умови її повернення орендодавцеві, існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки, ризики та відповідальність сторін.

Щодо доводів позивача про відсутність у договорі оренди схеми земельної ділянки, її кадастровий план та акт визначення меж земельної ділянки в натурі, а також відсутність проекту відведення земельної ділянки, як однієї з істотних умов договору, що є підставою для визнання такого договору недійсним, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та зазначене не є підставою для визнання договору оренди недійсним, оскільки спростовується наявними в справі письмовими доказами.

Так, до договору оренди земельної ділянки додана копія державного акту, при складанні, видачі та реєстрації якого було вчинено відповідні план та схему земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні, а також акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу і прийом межових знаків під охорону та зберігання від 22 квітня 2001 року.

Крім того, наявний у матеріалах справи відповідний акт про передачу та прийом земельної ділянки, підписаний орендарем та орендодавцем свідчать про те, що сторони оспорюваного договору оренди землі ще до початку використання земельної ділянки визначили її межі в натурі (на місцевості), як того вимагає діюче земельне законодавство України.

Щодо доводів позивача про відсутність проекту відведення земельної ділянки, то у даному випадку згідно із законом розроблення проекту відведення земельної ділянки не потребується.

У той же час, будь-яких порушень прав та інтересів позивача унаслідок відсутності у договорі оренди будь - яких істотних умов остання не обґрунтувала та не довела, як у районному суді, так і в суді апеляційної інстанції.

Більше того, сторони з часу укладення договору оренди виконували умови договору і при цьому, ніхто з них не ставив питання про внесення необхідних, як на їх думку, уточнень до нього.

Отже, оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладання договору оренди, до договору оренди земельної ділянки додано копію державного акта, при складанні, видачі та реєстрації якого було вчинено відповідні план та схему земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні, а також вчинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів.

За такого, колегія суддів приходить до висновків про те, що вимоги позивача слугують лише формальним приводом для припинення договірних відносин, і що він недобросовісно використовує свої права на судовий захист, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Не встановлено судом і підстав для задоволення апеляційної скарги.

Посилання районного суду на те, що вимога про необхідність розроблення проекту відведення земельної ділянки була передбачена Законом України «Про оренду землі» вже після укладення договору оренди є помилковим, але такі висновки суду не вплинули на правильність вирішення справи та не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Таким чином, рішен ня суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: