ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1265/15-ц
провадження № 2/753/2275/15
З А О Ч Н И Й Р І Ш Е Н Н Я
"20" жовтня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Заболотній Л.Г.
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договору позики недійсним.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 5.08.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, за яким відповідач передав у власність, а позивач отримала 60 000 доларів США, що станом на 5.08.2013 року становить еквівалент 489 600 грн., і зобов'язалась повернути позичені кошти в такій сумі до 5.08.2014 року. Однак вказаний договір не відповідає вимогам ст.533 ЦК України, де зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, а якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає поверненню, повинна бути виплачена у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Таким чином, поскільки сам договір позики передбачає повернення коштів саме в тій сумі, яка була позичена, тобто 60 000 доларів США, то він суперечить положенням ст.203; 215 ЦК України і повинен бути визнаний судом недійсним.
Відповідач ОСОБА_3 та його представники за довіреністю ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с.26; 49) в судове засідання не з'явились, про розгляд справи представник відповідача ОСОБА_6 була повідомлена заздалегідь 24.07.2015 року особисто (а.с.42) належним чином, однак 13.10.2015 року звернулась до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні (а.с.47). Але суд на підставі п.2, ч.1, ст.169 ЦПК України, визнавши неявку представника відповідача ОСОБА_6 до суду без поважних підстав у зв'язку з необґрунтованістю її в тексті заяви і відсутністю доказів з цього приводу, ухвалив, керуючись ч.1, ст.224 та ч.1, ст.225 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. При цьому ОСОБА_6 не була позбавлена можливості, усвідомлюючи факт своєї неявки до суду, повідомити про дату розгляду справи відповідача ОСОБА_3 або його іншого представника за довіреністю ОСОБА_5
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.
Як передбачає ч.1, ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
У відповідності до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини.
Згідно ч.1, ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як наголошує ч.1-2, ст.1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
5.08.2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики грошових коштів (а.с.4). Згідно п.1 позикодавець ОСОБА_3 передав у власність, а позичальник ОСОБА_2 отримала 60 000 доларів США, що станом на 5.08.2013 року становить еквівалент 489 600 грн., і зобов'язалась повернути таку ж саму суму до 5.08.2014 року. Даний договір був набраний у комп'ютерному форматі і підписаний власноруч сторонами по справі. Крім того, позивач ОСОБА_2 власноруч того ж дня написала розписку про отримання у ОСОБА_3 позики в розмірі 60 000 доларів США з аналогічною датою її повернення (а.с.25).
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував, що позивач отримала від відповідача 5.08.2013 року позику у валюті саме в розмірі 60 000 доларів США. Таким чином, дані обставини, визнані сторонами по справі, не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.61 ЦПК України.
За правилами ч.1, ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч.1, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналізуючи положення укладеного договору позики грошових коштів від 5.08.2013 року, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2, отримавши від відповідача саме 60 000 доларів США в позику, до 5.08.2014 року повинна була повернути йому грошові кошти у такій самій сумі, як передбачає ч.1, ст.1049 ЦК України, а саме 60 000 доларів США, а не еквівалент 489 600 грн. Посилання представника позивача на ст.533 ЦК України як на обґрунтування предмету позову щодо визнання договору позики недійсним, суд не може покласти в основу рішення, поскільки оспорюваним договором чітко обумовлено повернення позичальником тієї ж самої суми, а не еквівалента у національній валюті, що повністю узгоджується з ч.1, ст.1046 ЦК України. При цьому диспозиція ч.2, ст.533 ЦК України наголошує, що сума підлягає сплаті у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а в даному випадку позика була отримана у іноземній валюті, а грошовий еквівалент зазначений у національній валюті.
За таких обставин суд вважає, що договір позики грошових коштів від 5.08.2013 року, укладений між сторонами по справі, відповідає вимогам чинного законодавства і підстав визнання його недійсним, на яких наполягав представник позивача, у суду немає.
Згідно ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, тому вимогу позивачки про стягнення з відповідача на її користь 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду, також необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст.10; 11; 57-59; 60; 79; 88; 169; 212-215; 226 ЦПК України, на підставі ст.203; 215; 526; 533; 626; 638; 1046-1047; 1049 ЦК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики грошових коштів від 5.08.2013 року недійсним, стягнення 243 грн. 60 коп. судового збору відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії відповідачем.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
Суддя :