Справа №1423/2671/12 03.02.2015 03.02.2015 03.02.2015
Провадження №22-ц/784/376/15 Суддя по 1 інстанції - Батченко О.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

3 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання - Свіщук О.В.,

без участі осіб, які беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову позивач посилався на те, що 5 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - Банк), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальниця отримала 24 000 грн. кредитних коштів строком до 4 лютого 2011 року під 2,5 % в місяць та зобов'язалася належно виконувати умови кредитного договору.

В порядку забезпечення вказаного кредитного зобов'язання відповідачка ОСОБА_3 виступила поручителем позичальниці, уклавши з Банком 5 лютого 2008 року договір поруки, та зобов'язалася нести солідарну відповідальність з позичальницею у повному обсязі за кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 неналежно виконувала умови кредитного договору, а також не повернула кошти і по закінченню строку, визначеного у кредитному договорі, Банк просив стягнути з відповідачів солідарно 41 591,63 грн. заборгованості, яка утворилася станом на 18 квітня 2011 року, із яких:

· 20 726,70 грн. - непогашений кредит;

· 13 532,14 грн. - несплачені відсотки;

· 6 972,79 грн. - пеня за порушення зобов'язання;

· 360 грн. штраф за прострочення сплати мінімального платежу.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року, яке винесено повторно, позов Банку задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на його користь 35 258,84 грн. заборгованості за кредитним договором, із яких:

- 20 726,70 грн. - заборгованість за кредитом;

- 13 532,14 грн. - заборгованість за відсотками;

- 1000 грн. - пеня.

Стягнуто з кожного з відповідачів на користь Банку по 352,59 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, застосувавши позовну давність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення усієї частини кредитних коштів та відсотків, що залишилися у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики, та пені.

За змістом ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частин 1,2, 4 ст. 543 ЦК, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 5 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала 24 000 грн. кредитних коштів строком до 4 лютого 2011 року під 2,5 % в місяць (або 30 % річних) та зобов'язалася належно виконувати умови кредитного договору шляхом сплати ануїтентних платежів щомісячно у строк до 15 числа по 1 034,09 грн.

Відповідно до п. 2.4 умов договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного внесення вказаного щомісячного платежу або не у повному обсязі, Банк зараховує ці платежі в наступній черговості: прострочені відсотки, відсотки за користування кредитними коштами, пені та штрафу, прострочена сума кредиту, сума кредиту.

В порядку забезпечення вказаного кредитного зобов'язання між Банком та ОСОБА_3, яка в подальшому змінила прізвище на «Бондаренко», 5 лютого 2008 року укладено договір поруки, яким вона зобов'язалася нести солідарну відповідальність з позичальницею у повному обсязі за кредитним договором.

В зв'язку з тим, що позичальник неналежно виконувала умови кредитного договору утворилася заборгованість, яка згідно із розрахунком Банку станом на 18 квітня 2011 року становить 41 591,63 грн., із яких:

· 20 726,70 грн. - непогашений кредит;

· 13 532,14 грн. - несплачені відсотки;

· 6 972,79 грн. - пеня за порушення зобов'язання;

· 360 грн. штраф за прострочення сплати мінімального платежу.

Позичальником (станом на 18 квітня 2011 року) на погашення кредитної заборгованості здійснено всього 6 платежів на загальну суму 10 725, 59 грн., а саме:

· 17 березня 2008 року - 1 035 грн.;

· 30 квітня 2008 року - 1 041 грн.;

· 19 травня 2008 року - 1 063,81 грн.;

· 17 червня 2008 року - 1 035 грн.;

· 5 листопада 2008 року - 4 550,78 грн.;

- 8 листопада 2010 року - 2000 грн. Сплачені позичальником кошти в сумі 10 725,59 грн. повністю зараховані на погашення кредитного зобов'язання з урахуванням вимог пунктів 2.3.2 та 2.4 кредитного договору щодо черговості погашення простроченої заборгованості.

Тому доводи апеляційної скарги щодо невірного розрахунку заборгованості за кредитним зобов'язанням є безпідставними.

Відповідачка ОСОБА_2 не була присутня в судовому засіданні при винесенні оскаржуваного заочного рішення, в апеляційній скарзі клопоче про застосування позовної давності.

За загальним правилом сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Із матеріалів справи вбачається, що Банк 24 січня 2012 року рекомендованим листом направив позовну заяву до суду. З урахуванням того, що останні погашення кредитних коштів мали місце 8 листопада 2010 року та 5 листопада 2008 року, трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, переривався, тому позивачем позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам не пропущена.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність щодо стягнення неустойки встановлена в один рік. За такого, заборгованість по пені підлягала стягненню за період з 24 січня 2012 року по 24 січня 2011 року, але з урахуванням меж заявлених позовних вимог щодо стягнення усієї заборгованості станом на 18 квітня 2011 року.

Отже, з урахуванням строку позовної давності підлягало стягненню 1000, 79 грн. пені згідно розрахунку Банку, зокрема:

- 199,95 грн. за період з 18 січня по 4 лютого 2011 року;

- 800,84 грн. за період з 5 лютого по 1 квітня 2011 року.

Судом першої інстанції в рахунок погашення заборгованості щодо неустойки (пені та штрафу) стягнуто лише 1000 грн. пені, тому підстав для зменшення неустойки з урахуванням річного строку позовної давності колегія суддів також не вбачає.

Разом з тим, вирішуючи спір суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки та безпідставно не врахував посилання ОСОБА_3 в заяві про перегляд заочного рішення на наявність рішення суду про припинення поруки (а.с. 51-52).

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2013 року, яке набрало законної сили 8 березня 2013 року, задоволено позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про припинення поруки за цим же кредитним договором (а.с. 92-93). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначене рішення суду має преюдиційне значення для вирішення цього спору.

Однак, стягуючи заборгованість солідарно з обох відповідачів, суд не звернув уваги на вищезазначені положення закону, тому допустив помилку, стягуючи заборгованість і з поручителя, порука якого є припиненою.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не впливають на правильність висновку суду першої інстанції щодо розміру та підстав стягнення з неї заборгованості за кредитним зобов'язанням.

Враховуючи викладене, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає частковому скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову Банку у задоволенні позовних вимог допоручителя ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року скасувати в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору з ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: