АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4793/13-ц 22-ц/774/185/К/15
Справа № 212/4793/13-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/185/К/15 інстанції -Шум Л.І.
Категорія 27 (ІІІ) Доповідач - Остапенко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Остапенко В.О.

суддів - Митрофанової Л.В.,Чорнобука В.І.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення та зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення зайво сплачених коштів, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4;

представник ПАТ КБ "ПриватБанк" - Подолінний Роман Георгійович.

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"(далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов укладеного договору № KRKRAN20150119 від 22 травня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 62010 грн. 58 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 травня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 травня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого ОСОБА_3 передала в заставу належний їй автомобіль ВАЗ модель 21114, 2007 року випуску, тип транспортного засобу - легковий універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань утворилась заборгованість, яка станом на 12.11.2012 року становить 217 380 грн. 98 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 45 625 грн. 46 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 85 150 грн. 12 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3195 грн. 45 коп. та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 83 409 грн. 95 коп., в рахунок погашення якої просив суд звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ модель 21114, 2007 року випуску, тип транспортного засобу - легковий універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний відповідачу на праві власності, шляхом продажу ним вказаного автомобіля з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України, та з наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також стягнути з відповідача судові витрати.

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом. посилаючись на те, що станом на 01.10.2008 року позивачем було сплачено банку 63 207 грн. 03 коп., проте банк продовжував утримувати кошти з її зарплатної картки, у зв'язку з чим неправомірно отримав грошові кошти у сумі 12 824 грн. 18 коп., які позивач просила стягнути на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRKRAN20150119 від 22.05.2007 року, яка станом на 12.11.2012 року дорівнює 156 255,98 грн. та складається з наступного: 45 625,46 грн. - заборгованість за кредитом; 85 150, 12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3195,45 - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22 284.95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ модель 21114, 2007 року випуску, тип транспортного засобу - легковий універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" судові витрати в сумі 1318 гривень 30 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в сумі 244 гривень 55 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про стягнення зайво сплачених коштів відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" та задоволення зустрічних позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, на її думку, суд не врахував, що 29 вересня 2008 року представником банку заставлений автомобіль було оглянуто та прийнято до реалізації із заставною вартістю 48 050 грн., що підтверджується актом прийому автомобілю.

Однак банк маючи всі права і можливість для вчинення дій, автомобіль не реалізував та незаконно продовжував здійснювати їй нарахування заборгованості.

Крім цього, зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції в рішенні не зазначив дати періоду нарахування пені та суму заборгованості, на яку нараховується пеня, що унеможливлює перевірку правильності розрахунку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 травня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк"та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № KRKRAN20150119 згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 62010 грн. 58 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 травня 2012 року.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору КRКRАN20150119 від 22.05.2007 року банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 22.05.2007 року по 21.05.2012 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 62 010, 60 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного договору. періодом сплати вважати період з 17 по 21 число кожного місяця. Щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1312, 64 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Пунктом 7.4 визначено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 травня 2007 року між сторонами було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого ОСОБА_3 передала в заставу належний їй автомобіль ВАЗ модель 21114, 2007 року випуску, тип транспортного засобу - легковий універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад.

29 вересня 2008 року Заставодавцем передано Заставодержателю автомобіль ВАЗ, модель: 21114, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно до наданого висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 5120 (а.с. 177-180), визначена ціна автомобіля ВАЗ 211140 станом на 28.10.2010 року - 43711,00 грн., тобто зроблена вже після вилучення предмета застави

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань утворилась заборгованість, яка станом на 12.11.2012 року дорівнює 156 255,98 грн. та складається з наступного: 45 625,46 грн. - заборгованість за кредитом; 85 150, 12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3195,45 - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22 284.95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Згідно повідомлення № 30.1.0.0/2-096 від 24.06.2011 року ОСОБА_3 повідомлена банком про наявність простроченої заборгованості, Банком запропоновано у термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання повідомлення погасити прострочену заборгованість., а також попереджено про можливість застосування звернення стягнення на предмет застави (а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" шляхом звернення стягнення на належний ОСОБА_3 автомобіль суд першої інстанції керувався ст. 20 Закону України "Про заставу" та виходив з того, що остання порушила умови кредитного договору, укладеного з позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість, тому заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 2 Закону України "Про заставу" визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України, зокрема Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 цього Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 цього ж Закону установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Відповідно до п. 24 договору застави звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця. Пошук покупця на предмет застави виконується як заставодавцем так і заставодержателем; у випадку нотаріального посвідчення цього договору - на підставі виконавчого напису нотаріуса; іншим незабороненим чинним законодавством способом.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вірно визначив один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 01.07.2010 року по 01.07.2011 року в межах одного року в сумі 21 959, 40 грн. В зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Доводи відповідача про те, що судом не враховано, що ще 29.09.2008 року нею по акту було передано представнику банку транспортний засіб для реалізації, однак банк автомобіль не реалізував, а продовжував безпідставно нараховувати їй заборгованість, на увагу не заслуговують, оскільки як було вище зазначено відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України, ч. 6 ст. 20 Закону України "Про заставу", ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", звернення стягнення на предмет застави (забезпечувального обтяження), як і спосіб звернення стягнення здійснюється за рішенням суду в порядку, встановленому законом або в позасудовому порядку згідно із Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Інші доводи позивача колегія суддів до уваги не сприймає, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці і відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України юридичного значення для вирішення справи не мають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині стягнутого розміру пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та відповідно суми заборгованості за кредитним договором № KRKRAN20150119 від 22.05.2007 року, яка станом на 12.11.2012 року дорівнює 155 930, 43 грн. та складається з наступного: 45 625,46 грн. - заборгованість за кредитом; 85 150, 12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3195,45 - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 21959,40 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2014 року змінити в частині суми заборгованості за кредитним договором № KRKRAN20150119 від 22.05.2007 року, яка станом на 12.11.2012 року дорівнює 155 930, 43 грн. та складається з наступного: 45 625,46 грн. - заборгованість за кредитом; 85 150, 12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3195,45 - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 21959,40 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/