Провадження №: 2/752/1254/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 року року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Ткачук М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особу публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про визнання додаткового договору недійсним ,

в с т а н о в и в :

21.10.2014 року позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа ПАТ «ОТП Банк» про визнання додаткового договору недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 27.12.2007 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № CL-013/394/2007 про отримання споживчого кредиту на придбання автомобіля в сумі 14 970, 30 дол. США. Відповідно до умов зазначеного договору за користування споживчим кредитом було визначено фіксовану процентну ставку в розмірі 10, 49 % річних, що було зафіксовано у його примірнику кредитного договору. 25.06.2009 року на вимогу кредитора було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № CL-013/394/2007 від 27.12.2007 року. 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» усі права вимоги за кредитним договором № CL-013/394/2007 від 27.12.2007 року. Відповідно до п. 2 додаткового договору № 1 від 25.06.2009 року до кредитного договору № CL-013/394/2007 до 26.10.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом повинна була використовуватись процентна ставка розмір та види якої визначено умовами кредитного договору. На період з 26.10.2009 року до повного виконання зобов»язань - процентна ставка у розмірі 13, 14 % річних. Під час укладення додаткового договору 25.06.2009 року не міг прочитати його через дрібний шрифт та був запевнений працівниками ЗАТ «ОТП Банк», що зазначений додатковий договір відповідає вимогам діючого законодавтсва та укладається виключно в його інтересах, а у разі відмови від його підписання, у нього буде відібрано транспортний засіб, що придбаний за кредитні кошти. Оскільки можливості погасити заборгованість на той момент у повному обсязі не мав, змушений був підписати додатковий договір № 1 від 25.06.2009 року, яким було збільшено процентну ставку за користування кредитом до 13, 14 %, що не відповідає його інтересам. Таким чином, банк скористався збігом тяжких для нього обставин та висунув умови про збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами, у зв»язку з чим він змушений був підписати спірний додатковий договір № 1 від 25.06.2009 року. Також зазначив, що є інвалідом, що підтверджується посвідчення інваліда. Про те, що спірний договір порушує його права, протирічить вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним у судовому порядку йому стало відомо в 2012 році від адвоката, а тому стверджував, що позов подається в межах встановленого законом строку з моменту, коли стало відомо про порушення його прав. Просив визнати недійсним додатковий договір № 1 до кредитного договору № CL-013/394/2007 від 27.12.2007 року укладений 25.06.2009 року.

У судовому засідання позивач та його представник заявлений позов підтримали у повному обсязі. Просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача, позовні вимоги не визнав, зазначив, що тяжкі обставини та обман про які зазначив позивач у позовній заяві відсутні, оскільки позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами договору та свідомо його підписував, також просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа ПАТ «ОТП Банк» про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлене належним чином, явку свого представника у судове засідання не забезпечили, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися.

Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-013/394/2007 про отримання споживчого кредиту в розмірі 14 970, 30 дол. США на придбання автомобіля марки Renault Clio, остаточна дата повернення кредиту 25.12.2013 року.

Відповідно до умов зазначеного вище договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 10, 49 % річних, що підтверджено примірником кредитного договору, який знаходиться у позичальника.

25.06.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № CL-013/394/2007 від 27.12.2007 року.

Як видно зі змісту додаткового договору №1 до кредитного договору № CL-013/394/2007 від 27.12.2007 року, сторони домовились, що: на період з моменту підписання цього додаткового договору до 26 жовтня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка розмір та вид якої визначено умовами кредитного договору. На період з 26 жовтня 2009 року до повного виконання боргових зобов»язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована ставка в розмірі 13,14% річних.

Судом також встановлено, що 10.12.2010 року, керуючись ст.ст. 512-516,656,1077 та 1080 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» відступлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всі права на кредитний портфель. Покупець також набув усіх прав вимоги за кредитними договорами, що були дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до Боржників щодо сплати суми основного боргу, сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, сплати штрафних санкцій.

За даними акту витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року до складу кредитного портфелю увійшов кредитний договір №СL-013/394/2007 від 25 грудня 2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП «банк» та ОСОБА_1.

Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджує, що 25.06.2009 року додатковий договір №1 до кредитного договору № CL-013/394/2007 від 27.12.2007 року ним було укладено з ЗАТ «ОТП Банк» внаслідок збігу тяжких для нього обставин, оскільки він не мав можливості виконувати зобов»язання за кредитним договором, а кредитор попереджав про відібрання придбаного автомобіля. Умови оспорюваного ним додаткового договору щодо підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом суперечать його інтересам, однак представники кредитора переконали його, що укладення додаткового договору №1 до кредитного договору є виключно в його інтересах, а він позбавлений був можливості прочитати його текст самостійно, оскільки договір викладений дрібним шрифтом.

Відповідно до правил статтей 230,233 ЦК України: якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування; правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача.

За правилами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Правилами ст. 10 цього Кодексу визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

На підтвердження зазначених позивачем обставин, щодо визнання недійсним опорюваного договору з тих підстав, що він укладений внаслідок обману зі сторонни представників кредитора не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Однак, суд не може не погодитися з твердженнями позивача про те, що за наявності у нього невиконаних зобов»язань за кредитним договором щодо його погашення та сплати відсотків, збільшення фіксованої процентної ставки при нарахуванні процентів за користування кредитом з 10,49% до 13,14%, починаючи з 26.10.2009 року і до повного виконання зобов»язань за кредитним договором, а саме до 25.12.2013 року є вкрай невигідною умовою для позичальника а також є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків на шкоду споживача.

Проте, суд не може задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним додаткового договору №1 до кредитного договору № CL-013/394/2007 від 27.12.2007 року з зазначених вище підстав.

Відповідно до ст.ст. 256,257, 261,267 ЦК України: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, оспорюваний позивачем додатковий договір №1 було укладено сторонами 25.06.2009 року, а в суд з позовом про визнання його недійсним позивач звернувся 22.10.2014 року.

Приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 виконував свої зобов»язання за кредитним договором № CL-013/394/2007 від 27.12.2007 року, однак у зв»язку з матеріальними труднощами порушив строки виконання, що стало причиною укладення 25.06.2009 року додаткового договору №1 до зазначеного кредитного договору, який також ним виконувався, то суд приходить до висновку, що про порушення його права, яке полягало в тому, що він уклав з кредитором додатковий договір №1 до кредитного договору на вкрай невигідних для нього умовах останній був обізнаний з моменту його укладення.

Наразі, звертаючись до суду з позовом 22.10.2014 року про визнання недійсним додаткового договору №1, укладеного 25.06.2009 року позивач пропустив строк загальної позовної давності, а тому у задоволенні заявленого позову необхідно відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору від яких був звільнений позивач при зверненні до суду з позовом віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 230,233, 256,257, 261,267 ЦК України, ст.ст. 3,5,10, 11,60, 212,213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позові вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особу публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про визнання додаткового договору недійсним , залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії, через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Плахотнюк К.