Справа № 367/5655/14 Головуючий у І інстанції Кухленко Д.С.
Провадження № 22-ц/780/2358/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 28.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Ірпінської міської ради Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із даним позовом, який мотивували тим, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 66,3 кв.м. Відповідачам також на підставі свідоцтва про право власності на житло в рівних частинах належить квартира № 2 в цьому ж будинку загальною площею 50,8 кв.м. Будинок раніше перебував на балансі КЖЕП «Ірпінь», належав до комунальної власності та розташованій на земельній ділянці пл. 637 кв.м., з яких 37,52 кв.м. є землями загального користування (двір). У 2011 році відповідачі без погодження з ними перегородили двір загального користування, стали чинити їм перешкоди в користуванні надвірними будівлями та спорудами, розпочали незаконне будівництво на землях загального користування; на підставі рішення Ірпінської міської ради від 06 жовтня 2011 року передано безкоштовно у спільну часткову власність земельну ділянку пл. 0,0291 га. за адресою АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, згодом відповідачі одержали державний акт на спірну земельну ділянку. Вважають, що приватизація відповідачами частини спірної земельної ділянки є незаконною, між ними не визначався порядок користування земельною ділянкою та надвірними будівлями, не погоджувались зовнішні межі ділянки; розмір переданої відповідачам ділянки є більшим, ніж було погоджено рішенням ради; приватизація здійснена без дотримання принципу пропорційності площі квартир. Просили визнати незаконним та скасувати рішення Ірпінської міської ради Київської області від 06 жовтня 2011 року № 986/19 в частині передачі у спільну часткову власність земельної ділянки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пл. 0,0291 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_2; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд за даною адресою.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, не погоджуючись із рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2015 року, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не доведено обставин порушення їхнього права на приватизацію земельної ділянки, вони не були користувачами або власниками земельної ділянки, не звертались із відповідними заявами до компетентних органів, які регулюють правовідносини по приватизації землі.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 29 лютого 2008 року № 47/2 на підставі ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дозволено Комунальному підприємству «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити відповідну правову документацію Ірпінському КЖЕП «Ірпінь» на самочинно побудований житловий будинок літ. «а» житловою площею 76,5 кв.м., загальною площею 117,1 кв.м. в АДРЕСА_2; зобов'язано громадян внести відповідні зміни в оригінал інвентаризаційної справи будинковолодінь через КП «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 22).

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 є співвласниками в рівних частках квартири № 1 площею 66,3 кв.м. будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 31 від 19 травня 2010 року. Свідоцтво видане згідно з рішенням від 09 лютого 2010 року № 24/5, право власності зареєстровано 16 січня 2011 року (а. с. 8).

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 є співвласниками в рівних частках квартири № 2 площею 50,8 кв.м. будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 27 жовтня 2008 року. Свідоцтво видане згідно з рішенням від 14 жовтня 2008 року № 250/1, право власності зареєстровано 10 грудня 2008 року (а. с. 11).

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 30 липня 2010 року № 5045-92-V надано дозвіл ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності на земельну ділянку, яка становить 1/3 від загальної площі - 0,0284 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 15).

19 січня 2011 року складено акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, підписаний ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та суміжними землекористувачами ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_11, КЖЕП «Ірпінь» та ОСОБА_12 (а. с. 18, 19). До погодження меж між ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та КЖЕП «Ірпінь» укладено мирову угоду про розподіл земельної ділянки пл. 637 кв.м. наступним чином: 283,62 кв.м. - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, 279,86 кв.м. - Ірпінському КЖЕП «Ірпінь»; 73,52 кв.м. залишено в загальному користуванні (а. с. 18 зворот).

В матеріалах справи міститься план присадибної ділянки зі спорудами, згідно якої будинок по АДРЕСА_2 розташований на земельній ділянці загальною площею 649 кв.м., під двором - 249 кв.м. (а. с. 16).

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 06 жовтня 2011 року № 986-19-VІ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту, що посвідчує право спільної часткової власності на земельну ділянку громадянам. Передано безкоштовно у спільну часткову власність земельну ділянку ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 по 1/3 частці площею 0,0291 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2, доручено видати державний акт та зареєструвати його в книзі записів (а. с. 15 зворот).

05 березня 2012 року ОСОБА_6 одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 площею 0,0291 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий на підставі рішення Ірпінської міської ради № 986/19 сесії 6 скликання від 06 жовтня 2011 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Суміжні землекористувачі за даним державним актом - ОСОБА_13, земельна ділянка ЖЕК «Світлиця», ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_11, ОСОБА_10, та двір спільного користування (а. с. 20).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом, сторони у справі є власниками квартир в будинку АДРЕСА_2 м. Ірпені Київської області і спір виник з приводу користування земельною ділянкою, на якій розташований даний будинок.

Відповідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За таких обставин Ірпінська міська рада Київської області розпорядилася спірною земельною ділянкою як об'єктом права комунальної власності згідно вимог закону, передавши її у власність відповідачам, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування рішення № 986-19-VІ від 06 жовтня 2011 року і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку як похідної вимоги.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянти посилалися на п.п. «д» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до якого у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників (стаття 42 ЗК).

Колегія суддів вважає помилковими застосування даних роз'яснень до спірних правовідносин, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання власників багатоквартирного будинку» об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна, а позивачі та відповідачі є окремими фізичними особами.

Крім того, колегія суддів враховує, що спарені або зблоковані будинки з окремими квартирами, що мають свій власний вхід з вулиці, не вважаються багатоквартирними, виходячи із аналізу термінів, визначених Законом України «Про об'єднання власників багатоквартирного будинку», ст. 1 якого визначає складові багатоквартирного будинку; зокрема допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); конструктивні елементи багатоквартирного будинку - частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля, в'їзна група тощо). Всіх цих складових у спірному будинку АДРЕСА_2 м. Ірпені немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до плану присадибної ділянки станом на 16 жовтня 1979 року, за будинком АДРЕСА_2 інвентаризована земельна ділянка площею 649 кв. м., а станом на 22 серпня 2007 року - 637 кв. м. (а. с. 16 та 16 зворот); доказів про закріплення земельної ділянки за будинковолодінням відповідним рішенням Ірпінської міської ради сторонами не надано. Під час розгляду апеляційної скарги представники сторін підтвердили, що земельна ділянка за будинковолодінням у встановленому законом порядку не закріплювалася.

Відтак, не можна вважати, що передача відповідачам земельної ділянки у власність була здійснена за рахунок земельної ділянки, що перебувала у користуванні позивачів, і якимось чином порушує їх права.

Із цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що внаслідок незаконної приватизації частка земельної ділянки позивачів є значно меншою при врахуванні пропорційності часток сторін у власності на квартиру.

Колегія суддів враховує, що у власності відповідачів перебуває лише квартира у спірному будинку, доказів належності на праві власності позивачам надвірних будівель і споруд не надано, відтак при визначенні меж земельної ділянки в натурі врахування місця їх розташування не вимагалося, а посилання апелянтів на порушення відповідачами їх права власності на надвірні будівлі та споруди відхиляються колегією суддів.

Доказів, що передача у власність земельної ділянки відповідачам унеможливлює користування належною позивачам на праві власності квартирою, позивачами також не надано.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарг, що розмір переданої відповідачам земельної ділянки 0,0291 га. є більшим, ніж це було погоджено рішенням Ірпінської міської ради Київської області - 0,0284 га., оскільки відхилення розміру наданої відповідачам земельної ділянки на 7 кв.м. від погодженого в будь-якому випадку не порушує права позивачів із зазначених вище підстав. Крім того, остаточне затвердження розміру земельної ділянки було здійснено саме рішенням Ірпінської міської ради від 06 жовтня 2011 року № 986-19-VІ, якою затверджено технічну документацію із землеустрою.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.