РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17003/14-ц

пр. № 2/759/715/15

02.02.2015

Святошинський районний суд міста Києва в складі

головуючого-судді Мазур І.В.

при секретарі Сіряченко Я.В.

з участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання, поділ майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту сумісного проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання об'єктом спільного сумісного майна та поділу майна автомобіля НОМЕР_1 та пральної машини «Samsung».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що з червня 2012року вона та відповідач стали підтримувати фактично шлюбні стосунки, а згодом в грудні 2012року прийняли рішення про спільне проживання однією сім'єю в зв'язку з чим вона переїхала до помешкання ОСОБА_3 на АДРЕСА_1. З цього часу вони проживали як чоловік та жінка. Спільно вели господарство, набували майно. Зокрема у квітні 2013р. ними було придбано автомобіль Toyota Corolla 2013року випуску. Вартість автомобіля становить 146713грн.20коп. та придбали пральну машину «Samsung» вартістю 3655грн. У березні 2014року фактичні сімейні стосунки припинилися. У зв'язку з чим просить суд встановити факт сумісного проживання з відповідачем ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Визнати об'єктом спільного сумісного майна автомобіль НОМЕР_1 та пральну машину «Samsung». Розділити спільне сумісне майно, виділивши у власність ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1 та пральну машину «Samsung». В судовому засіданні представник позивачки уточнив позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачки в рахунок компенсації вартості частини спільного сумісного майна подружжя 73356грн.60коп., що становить ? частину вартості автомобіля та 1827грн.50коп., що становить ? частину вартості пральної машини, а всього стягнути 75184грн.10коп. та судові витрати по справі судові витрати по справі сплачений судовий збір.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги за викладеними в позові обставинами та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому позивач ОСОБА_1 за клопотанням свого представника була допитана в залі суду у якості свідка дала аналогічні пояснення, але при цьому пояснила, що з відповідачем вона проживала разом з 25.12.2011р. до 8.03.2014р. Гроші на автомобіль були її, а не відповідача, про що свідчать квитанції по яким вона 5.04.2012р. внесла завдаток за автомобіль в розмірі 5тис.доларів США, 26.04.2012р. остаточно був проведений нею розрахунок за автомобіль. Вона особисто внесла суму за автомобіль в розмірі 161336грн.55коп. Також за власні кошти 3500грн.придбала пральну машину з доставкою товару до квартири відповідача. Представник позивача в судовому засіданні уточнив, що позивачка проживала разом з відповідачем однією сім'єю з грудня 2012року.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що з 2012р. по 2014р. він підтримував певні стосунки з ОСОБА_1, вони зустрічалися, інколи разом відпочивали та проводили час, однак зустрічі не носили регулярний характер та не породжували взаємних прав та обов'язків, вони не були пов'язані між собою спільним побутом. Аналогічні відносини він підтримував і з іншими жінками, адже був неодружений. Сумісного проживання з ОСОБА_1 однією сім'єю не було. Автомобіль Toyota Corolla 2013року випуску був куплений ним особисто за його власні кошти відповідно до договору купівлі-продажу від 6 березня 2013року. Його право власності на автомобіль також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Пральну машину позивачка без його згоди самостійно привезла до його квартири, при цьому вона і досі стоїть не розпакована. Позивачка може забрати її в будь-який час. Разом цей товар вони не купляли.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, заперечення відповідача, покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Згідно ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

В судовому засіданні позивач та її представник стверджували про проживання сторін по справі як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу . При цьому представник позивачки уточнив, що ОСОБА_1 проживала з відповідачем ОСОБА_6 однією сім'єю з грудня 2012року. При цьому на підтвердження даного факту посилаються на факт придбання сторонами спільно автомобіля марки Toyota Corolla 2013року випуску та пральної машини «Samsung», а також на те, що позивачка дала власні кошти на придбання даних речей.

Допитаний в залі судового засідання свідок ОСОБА_7 суду показала, що позивачка ОСОБА_1 є її подругою. Вона знає, що позивачка проживала разом з відповідачем за адресою по АДРЕСА_1. Вона ходила декілька разів в гості до сторін. В січні 2013року вона вперше приїхала до квартири відповідача, там була позивачка і відповідач. Були речі позивачки , а саме кольца, парфуми, комп'ютер. Інколи вона забирала позивачку з даної квартири, підвозила її на своїй машині. Позивачка вела себе в квартирі як господиня. З кінця 2012року по березень 2014ро вона проживала у відповідача. Влітку 2013р. вони їздили на море. Автомобіль сторони купили влітку 2013року. 170тисяч грн. позивачка особисто дала на автомобіль. Це вона знає зі слів позивачки. В січні 2014р. між сторонами виник скандал, позивачка говорила, що у відповідача були інші жінки.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він товариш відповідача ОСОБА_3 В квартирі відповідача по АДРЕСА_1 він проживав з лютого 2012року на протязі пів року зі своєю співмешканкою. Позивачка в квартирі не проживала. В перший раз він її побачив влітку 2013р. в квартирі відповідача. Останній розповідав йому, що позивачку він підвозить по роботі. Відповідач працював таксистом. Позивачка приходила до квартири. Він не знає чи були її речі в квартирі. Є пральна машинка запечатана, відповідач казав, що її привезла позивачка, яка нав'язувала свою присутність відповідачу. За квартиру платив ОСОБА_3, але квитанції заповнювала його рідна сестра. Позивачка декілька разів влаштовувала скандали, перевертала речі, виривала номери з машини. Відповідач неодноразово міняв серцевину у замку квартири, оскільки він не хотів, щоб позивачка приходила до нього.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона є співмешканкою відповідача ОСОБА_3 Знає його з 2010року, приходила до нього в квартиру на АДРЕСА_1 постійно по вечорам, оскільки зустрічалася з ним і досі продовжує зустрічатися. В лютому 2014році. Коли вона знаходилася у відповідача, вночі позивачка прийшла до квартири і стала вибивати двері. Останній викликав міліцію. У відповідача є друг ОСОБА_8, він проживав у нього в квартирі. В 2013році вона особисто позичила відповідачу 30 тисяч грн., 150тисяч грн. він заплатив свої особисті кошти за автомобіль. Він працював, у нього залишилися гроші після смерті його матері, також він продав автомобіль «Ланос» за 5 чи 3 тисячі доларів США. В квартирі є запакована пральна машинка, відповідач розповідав їй, що цю машинку привезла позивачка до квартири без його відома. Також вона знала, що у відповідача ОСОБА_3 була і інша жінка - позивачка по справі, але з нею він постійно не проживав однією сім'єю. Відповідач сам їй говорив про позивачку, але казав, що він не хоче з нею зустрічатися. Свідок суду підтвердила суду той факт, що всі ці роки відповідач продовжує зустрічатися з нею, т.б. з ОСОБА_9, позивачка в квартирі відповідача постійно не проживала, не мала з ним однієї сім'ї.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що ОСОБА_8 є її співмешканцем. Вони проживали в 2012році у відповідача в квартирі, якого вона знає з 2010р. Проживали в квартирі по 2014рік включно і виїхала десь восени. Він з позивачкою не проживав. Вони з позивачем втрьох , т.б. вона-свідок ОСОБА_10, її співмешканець ОСОБА_8 та позивач ОСОБА_3 в 2012р.-2013р. їздили на море відпочивати. В 2012році позивачка прийшла до квартири відповідача зі скандалом, вибивала двері, викинула ноутбук з квартири. Пральну машину позивачка привезла до квартири відповідача без його згоди.

Отже, виходячи із даних показів свідків, сторони зустрічалися, але не проживали однією сім'єю, не мали усталені відносини, які притаманні подружжю. У суду немає підстав піддавати сумніву покази даних свідків.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивачка посилалася на те, що підтвердженням їх спільного сумісного проживання однією сім'єю є придбання спільно за її кошти пральної машинки та автомобіля марки Toyota Corolla 2013року випуску.

В той же час будь-яких доказів на підтвердження даного факту позивачка суду не надала.

Зокрема, як вбачається із договору купівлі-продажу №ВДиА-0001/065 від 6 березня 2013року договір купівлі-продажу автомобіля марки Toyota Corolla 2013року випуску укладений між ТОВ «ВіДі Автострада» та відповідачем ОСОБА_3./а.с.56-57/

Згідно наданої позивачкою квитанції від 26.04.2013р. на рахунок ТОВ «ВіДі Автострада» внесено 166336грн.55коп., платником зазначено відповідача ОСОБА_3Також внесено за додаткову комплектацію автомобіля кошти в розмірі 949грн.44коп. Платником зазначено відповідача ОСОБА_3./а.с.61-62/

Згідно наданої відповідачем квитанції від 6.03.2013р. на рахунок ТОВ «ВіДі Автострада» внесено 5000грн., платником зазначено відповідача ОСОБА_3./а.с.63/

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля є ОСОБА_3./а.с.58/

Позивачка суду пояснила, що під час укладання договору купівлі-продажу автомобіля та внесення за нього коштів інших осіб не було. Будь-яких письмових доказів на підтвердження того, що кошти, які внесені за автомобіль належали їй особисто позивачка суду не надала. Окрім її слів, даний факт нічим не підтверджується. Як і не підтверджується факт того, що пральна машинка «Samsung» придбана сторонами в період їх спільного проживання однією сім'єю, оскільки сам факт сумісного проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачкою в судовому засіданні не доведений.

Оскільки суд, згідно ст.11 ЦПК України розглядає цивільна справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає позовні вимоги ОСОБА_1 лише в рамках заявлених нею вимог.

Посилання позивачки на фотографії, де вона сфотографована разом з відповідачем ОСОБА_3 , як на доказ підтвердження їх спільного сумісного проживання суд не приймає до уваги, оскільки сам по собі факт фотографування сторін разом не є доказом їх спільного проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , які задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 21, 36, 60, 61, 63, 69, 70, 74 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 256, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш ИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя