Справа № 381/4163/14ц Головуючий у І інстанції Бутенко В.О.
Провадження № 22-ц/780/1559/15 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 18 20.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Воробйової Н.С.,
при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ПАТ "КБ "Надра" звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 серпня 2006 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір №9/П/05/2006-978, згідно з умовами якого Позивач надав Відповідачу кредит в Євро на споживчі цілі на загальну суму 29000,00 Євро із розрахунку 9,5 % на рік строком з 20 грудня 2007 року по 15 серпня 2016 року.

За договором поруки від 20 грудня 2007 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зобов'язалися відповідати перед Позивачем як солідарні боржники.

Станом на 09 червня 2014 року ОСОБА_5 були порушені пункти Додаткової угоди, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами, в зв'язку з цим утворилась наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 148 364,73 Євро, що за курсом НБУ станом на 09 червня 2014 року становить 2380378,86 гривень.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у в сумі 38224,68 Євро та 1767098,19 гривень.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ "КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором №9/П/05/2006-978 від 16 серпня 2006 року у розмірі 554182,18 грн.

Вирішено питання щодо судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ "КБ "Надра", суд першої інстанції виходив із вимог ст.ст. 261, 526, 530, 1050,1054 ЦК України та з того, що ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, і це є підставою для стягнення з нього та поручителів грошових коштів за цим договором, однак суд зазначав, що розрахунок проведено невірно, позивачем не надано нового розрахунку, а тому стягненню підлягають платежі в межах позовної давності по кожному з платежів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Встановлено, що 16 серпня 2006 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №9/11/05/2006-978 (далі - Договір) (а.с. 11-13).

16 серпня 2006 року між Позивачем, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено Договір поруки відповідно до якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зобов'язалися безвідривно та безспірно відповідати перед Позивачем за неналежне виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

Позивач умови Договору виконав та надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 29000 Євро, що підтверджується копією заяви про видачу готівки від 16 серпня 2006 року (а.с. 10).

Відповідно до умов Додаткової угоди пункт 1.1.1. при умові виконання Відповідачем умов Додаткової угоди №1 від 02 листопада 2010 року до кредитного договору №9/П/05/2006-978 від 16 серпня 2006 року, останньому протягом 6 місяців з листопада 2010 року по квітень 2011 року надається відстрочення по сплаті частини необхідного платежу, при цьому щомісячна сума необхідного платежу визначається в Додатку (Графіку) до Додаткової угоди.

Відповідно до пункту 2.4 Додаткової угоди порядок погашення основної суми заборгованості відбувається щомісячно до 10 числа поточного місяця, а відповідно до пунктів 2.5., 2.6.- комісія та проценти нараховуються щомісячно, у кінці місяця.

Відповідно до пункту 4.1. Додаткової угоди у разі невиконання ОСОБА_5 зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів, відповідно до умов Додаткової угоди, Відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 4.2. Додаткової угоди у разі порушення Позичальником вимог пунктів 3.3.2-3.3.13., 3.3.15.-3.3.23.,(крім пункту 3.3.7.) він зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 5% від суми залишку по кредиту, розрахованої на день порушення умов цього Договору, за кожен випадок.

Відповідно до пункту 4.3. Додаткової угоди у випадку прострочення Позичальником виконання зобов»язання, визначеного абз.1 п.2.4. цього Договору на строк більше 30 календарних днів, Позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми несплаченого шомісячного платежу, за кожен випадок.

Отже, шляхом погодження та підписання Додаткової угоди №1 від 02 листопада 2010 року між сторонами, було змінено умови договору та графік погашення щомісячних платежів, які діяли відповідно до Кредитного договору №9/П/05/2006-978 від 16 серпня 2006 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено, відповідно до ст. 257 ЦК України, строк позовної давності та підлягають стягненню нарахування банку відповідно до наданого розрахунку заборгованості, в межах трирічного стороку позовної давності.

В цій частині з висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

В даному кредитному договорі (Додатковій угоді) графіком платежів (а.с.21-22), який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення тілу кредиту з 15 лютого 2008 року, у той час, як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про повернення кредиту банк звернувся до суду 26 серпня 2014 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. 2.4., 2.5.,2.6.) погашення основної суми Кредиту та сплата процентів здійснюється у формі щомісячних платежів у строки та сумах, встановлених для сплати таких «необхідних платежів».

Оскільки умовами Додаткової угоди (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником щомісячно до 10 числа поточного місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до 26 серпня 2014 року, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником щомісячно до 10 числа поточного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати від серпня 2011 року, тобто в межах трьох років до дня звернення до суду.

Таким чином відповідно ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (у справі, що переглядається - 15 серпня 2016 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо необхідності запстосування строків позовної давності є обгрунтованими.

Що ж стосується безпосередньо сум, стягнутої судом першої інстанції заборгованості, то з ними колегія суддів погодитися не може, оскільки в рішення суду відсутні будь-які розрахунки, а тому перевірити порядок розрахунку та періоди, за які суд провів дані розрахунки є неможливим.

За таких обставин, колегія суддів дійшла думки, що висновки суду першої інстанції викладені в рішенні в цій частині, не відповідають вимогам закону, тому рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а отже підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, як видно з матеріалів справи, а саме: графіку погашення щомісячних платежів(а.с.21-22) та розрахунку заборгованості(а.с.6-9), розмір нарахованої позивачем заборгованості за кредитом значно відрізняється і не співпадає з «необхідними платежами» визначеними графіком погашення.

Так у «графіку» за період з 10 серпня 2011 року шомісячний «необхідний платіж» становить 460,00 Євро, який розподіляється на погашення тіла кредиту, відсотків та комісії, які в свою чергу щомісяця мають різні розмірі.(а.с.21-22) Тоді, як у «розрахунку», з невідомих причин, ці нарахування визначені в інших розмірах, ніж передбачені графіком погашення.

З»ясувати дану невідповідність колегія суддів можливості не мала, оскільки належним чином повідомлений представник позивача неодноразово не з»являвся на виклики суду в судові засідання, без поважних причин.

Тому, колегія суддів вважає, що заборгованість за користування кредитними коштами (тіло кредиту, відсотки та комісію) слід нараховувати відповідно до «Графіка погашення», який є невід»ємною частиною Додаткової угоди і безпосередньо був погодженний сторонами, в межах трирічного строку позовної давності.

Отже, враховуючи все вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору лише за період з серпня 2011 року (в межах трирічного строку до часу звернення до суду з позовом) в сумі, що відповідно становить: заборгованість за тілом кредиту - 19 978,92 Євро цента, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 6501,74 Євро цента (з урахуванням проплат за вказаний період в розмірі 2031,74 Євро) та заборгованість по сплаті комісії в розмірі 37 200,44 грн., що становить 2319,23 Євро по курсу 1є=16,04 грн.(з урахуванням проплат за вказаний період в розмірі 814,72 Євро).

Що ж стосується стягнення штрафів, відповідно до п.4.2. та п.4.3. Додаткової угоди в розмірі 1321,80 Євро та 3819,03 Євро відповідно, то колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, оскільки будь-які розрахунки щодо нарахування цих штрафів в матеріалах справи відсутні, а в позовній заяві та розрахунку заборгованості (а.с.8) зазначено лише їх загальний розмір, а отже неможливо перевірити та невідомо, яким чином, за яке конкретне порушення і з якого розміру заборгованості вони нараховані, тобто, дані позовні вимоги є недоведеними та необргунтованими.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за період з 09 червня 2013 року по 11 травня 2014 року в розмірі 3587,69 Євро (відповідно до розрахунку а.с.8), оскільки ці позовні вимоги також є недоведеними та необгрунтованими, а саме: з розрахунку вбачається, що пеня була нарахована на «мінімальну суму необхідного платежу» графа 4, природа якого невідома (розрахунок відсутній) і не підтверджується ні розрахунком загальної заборгованості по кредиту, ні графіком погашення платежів, а отже перевірити підстави, правильність та достовірність її нарахування неможливо.

Оскільки, відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, то з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 1296,00 грн., тобто по 432, 00 грн. з кожного.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 9/П/05/2006-978 від 16 серпня 2006 року в розмірі 26 480,66 Євро центів (двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят) Євро 66 центів, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 19 978,92 Євро цента і заборгованості за відсотками в розмірі 6501,74 Євро цента, та стягнути заборгованість по сплаті комісії 37 200, 44 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" судові витрати в розмірі 432,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" судові витрати в розмірі 432,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" судові витрати в розмірі 432,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М. Верланов

Н.С.Воробйова