Справа № 206/6851/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2015 року Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Маймур Г.Я,

за участю секретаря Пучкової О.Д,

3-ї особи - нотаріуса Єремеєвої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації права власності, суд -

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2014р. позивач ОСОБА_2 звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації права власності.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилалася на те, що станом на 2006р. вона проживала в квартирі АДРЕСА_4. Поверхом вище в 3-х кімнатній квартирі №117 проживав відповідач ОСОБА_3, який не працював та не мав коштів на сплату комунальних витрат на утримання квартири. Квартира, в якій проживав ОСОБА_3 була не приватизована і в ній крім відповідача були зареєстровані його колишня дружина та двоє дорослих дітей, які постійно проживали в Росії.

Відповідач попросив її приватизувати його квартиру, для чого надав їй довіреність, яка була посвідчена нотаріусом 17 листопада 2006р. Вона почала займатися підготовкою документів, але через реєстрацію в квартирі інших осіб приватизувати квартиру можливості не було, оскільки зняття з реєстраційного обліку колишньої дружини ОСОБА_3 та дітей можливо було лише тільки в судовому порядку, то він 13 червня 2007р. надав їй довіреність на ведення справ в судах.

Між нею та відповідачем була укладена домовленість про те, що після приватизації квартири він квартиру продасть їй, що підтверджується змістом довіреності від 17 листопада 2006р.

23 вересня 2007р. вона передала ОСОБА_3 в борг 26500дол. США під заставу квартири, яку він пообіцяв їй продати, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 За домовленістю між ними, 27 жовтня 2007р. вона разом зі своїм сином ОСОБА_6 поселилася в квартирі АДРЕСА_1. В цій квартирі ще мешкав квартирант та в ній залишився проживати ще сам ОСОБА_3

Через деякий час ОСОБА_3 почав зловживати спиртними напоями, приводити в квартиру осіб без певного місця проживання, жінок легкої поведінки, постійно вимагав у неї гроші на існування, оскільки працювати не бажав і доходів не мав. Вона попередила його, що буде приймати відповідні заходи, після чого він перейшов проживати до своєї матері за адресою: АДРЕСА_5, але кожного тижня приїжджав до неї за грошима.

Ніяких заперечень з приводу домовленостей щодо продажі спірної квартири він не висловлював. Навпаки, він стверджував, що всі домовленості щодо спірної квартири залишаються в силі.

16 жовтня 2008р. у її відсутність до квартири увірвалися 8 сторонніх осіб та встановили нові вхідні двері. Коли вона на шум прийшла до квартири, то ці особи почали погрожувати їй фізичною розправою. Один з осіб представився ОСОБА_5, який заявив, що він є представником ОСОБА_3, але довіреність не надав. З приводу вказаної події вона зверталася до міліції, але в порушенні кримінальної справи їй було відмовлено.

Для з'ясування обставин вона звернулася до ОСОБА_3, зі слів якого їй стало відомо, що він дійсно надав довіреність ОСОБА_5, який залякав його і якого він боїться, тому відмовився скасувати довіреність.

У вересні 2009р. ОСОБА_5 в якості представника ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про виселення її із квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_5 достовірно було відомо про борг ОСОБА_3 в сумі 26500дол.США під заставу цієї квартири, оскільки розписка була долучена до матеріалів справи.

Вона у 2011р. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 26500дол.США, представником ОСОБА_3 по справі був ОСОБА_5 Пізніше їй стало відомо, що в процесі розгляду справи про стягнення боргу ОСОБА_3 7.05.2012р. надав довіреність ОСОБА_5, на підставі якої 17.05.2012р. було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 на ім'я відповідачки ОСОБА_4 - дружини відповідача ОСОБА_5

Вказаний договір дарування вона вважає недійсним, оскільки ним порушені її законні права та інтереси. Так, договір дарування був укладений перед ухваленням рішення від 29.05.2012р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачки суми, еквівалентної 26500дол.США. Вона вважає, що договір дарування був укладений для того, щоб ухилитися від звернення стягнення на квартиру в порядку виконання рішення. Згідно розписки від 23 вересня 2007р. ОСОБА_3 повинен був у разі неповернення грошей передати їй квартиру.

Окрім того, при визнанні недійсним договору дарування квартири, підлягає скасуванню реєстрація права власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_4 Державна реєстрація права власності була проведена КП «ДМБТІ» ДОР 9.06.2012р, реєстраційний номер 36153340.

На підставі викладеного позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5, який діяв в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 17 травня 2012р. та зареєстрований в реєстрі за №4-736 та скасувати державну реєстрацію права власності під НОМЕР_1 від 9.06.2012р. в Державному реєстрі речових прав про державну реєстрацію.

В судове засідання позивач та її представник не з'явилися. У попередніх судових засіданнях вони підтримували заявлені уточненні позовні вимоги, прохали їх задовольнити в повному обсязі.

Із заперечень відповідача ОСОБА_5, який також за дорученням представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що відповідачі позов не визнали. ОСОБА_5 вказав, що у 2008р. ОСОБА_3 звертався до нього за юридичною допомогою та було укладено договір. ОСОБА_3 скасував доручення на ОСОБА_2 у передбачений законом спосіб заявою від 18 жовтня 2008р. №-19/447 через приватного нотаріуса. Із 2008р. по 2014р. ОСОБА_3 був позбавлений можливості знаходитися у своїй квартирі через перешкоди, які йому завдавала ОСОБА_2 та її родичі. На його прохання ним було підготовлено відповідний позов про виселення ОСОБА_2 та всіх осіб, які не зареєстровані за вказаною квартирою та вселення ОСОБА_3 4 листопада 2010р, Самарським районним судом м.Дніпропетровська було задоволено позов ОСОБА_3, виселивши ОСОБА_2 та інших осіб з його квартири. Апеляційний суд Дніпропетровської області рішення залишив без змін. Після рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 добровільно рішення не виконала,а заселила свою дочку ОСОБА_8, сина ОСОБА_6, зятя та неповнолітнього ОСОБА_7 У зв'язку із неможливістю вирішення питання через органи внутрішніх справ та органи державної виконавчої служби, ОСОБА_3 подав позов про виселення зазначених осіб із своєї квартири. 29 травня 2012р. Самарським районним судом м.Дніпропетровська було задоволено позов в повному обсязі, усунуто перешкоди у користуванні квартирою. Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення залишено без змін. У 2012р. за попередньою домовленістю із ОСОБА_3 його дружина мала придбати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 80тис.грн. та додатково взяти на себе погашення боргів за комунальні послуги у розмірі 20тис.грн, для цього було укладено попередній договір купівлі-продажу. За цим договором ОСОБА_3 отримав аванс в сумі 40тис.грн. В подальшому ОСОБА_3 попросив виплатити йому решту грошей для особистих цілей наперед. Для перевірки дієздатності він запросив у нього довідки від лікаря психіатра та нарколога. В якості забезпечення гарантії вони оформили з ним договір дарування. Укладення цього договору відповідало його волі і при цьому він був дієздатний. На теперішній час строк позовної давності один рік з дня укладення договору дарування сплив.

Представник третьої особи Державний нотаріус Єремеєва А.В. заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі та пояснила, що 17 грудня 2012р. за реєстром №4-736 Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою посвідчено договір дарування АДРЕСА_1 між ОСОБА_5, діючим на підставі довіреності, від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В матеріалах договору наявний витяг про перевірку наявності арештів та заборон відчуження нерухомого майна, а також витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно яких на день посвідчення договору дарування відсутня інформація щодо наявності будь-яких обтяжень на квартиру АДРЕСА_1. При укладені договору дарування ОСОБА_3 поводився вневненно і ніяких сумнівів у неї не було.

Вислухавши 3-ю особу - нотаріуса, свідків та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

В судовому засіданні встановлено, що 17 травня 2012р. в установленому законом порядку було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 безоплатно подарував і передав у власність ОСОБА_4 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.5).

Ще у 2006р. ОСОБА_3 довіряв ОСОБА_2 приватизувати на його ім'я спірну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 та користуватися і розпоряджатися нею (продати, обміняти, здати в оренду тощо) на умовах, їй відомих, вищевказаною довіреністю (т.1 а.с.8).

Із розписки від 23 вересня 2007р. вбачається, що ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 під заставу квартири, 26тис.500дол. США із 20% щомісяця(т.1 а.с.10).

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29.05.2012р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та стягнуто із ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики від 23 вересня 2007р. у розмірі 211356грн.05коп, а також судові витрати, тобто за рішенням суду позивачці стягнуто кошти, які вона надавала відповідачу в борг(т.1 а.с.11-12).

Вказані обставини підтверджені копіями зазначених договору дарування, рішення суду, поясненнями нотаріуса і частково поясненнями сторін.

По справі за клопотанням позивача допитані свідки: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які пояснили про обставини надання позивачці ОСОБА_3 доручення на приватизацію спірної квартири та передачу позивачкою ОСОБА_3 вказаних грошових коштів.

Покази свідків суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не спростовують рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2012р. про стягнення боргу, тобто тих грошей, які були передані позивачкою відповідачу.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Суд вважає, що сторони в момент вчинення правочину виконали всі вимоги закону вказаних норм, а позивач, заявляючи вимоги про визнання правочину недійсним, має довести настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені укладеним правочином.

Із матеріалів справи вбачається, що договір дарування від 17 травня 2012р. спірної квартири ОСОБА_3 ОСОБА_4 не суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення сторін правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що підтверджено в судовому засіданні нотаріусом. Правочин вчинено у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків. Ніяких доказів про удаваність правочину, що передбачено ст.235 ЦК України, для приховання іншого правочину та для позбавлення права власності позивача не встановлено.

Довідкою КП РЕД-4 Самарського району м.Дніпропетровська підтверджено, що ОСОБА_4 17 грудня 2012р. зареєстрована за адресою подарованої їй квартири, тобто вона в установленому порядку прийняла квартиру від відповідача в дар(т.1 а.с.7).

Судом встановлено, що позивачка зверталася в правоохоронні органи щодо неправомірних дій відповідачів.

Постановами слідчих кримінальні провадження закриті за ч.3 ст.190 та ст.185КК України із-за відсутності складу злочину(т.1 а.с.99-100,131).

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства суд не вбачає правових підстав для визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Окрім того, строк позовної давності один рік із дня укладення договору дарування, передбачений ст.258 ЦК України сплив.

Суд вважає, що позов не обґрунтований, не підтверджений доказами та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.203, ч.1 ст.215, ст.235, ч.2 ст.717 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 79, 81, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Самарський районний суд м.Дніпропетровська в Апеляційний суд Дніпропетровської області.

С У Д Д Я: Г.Я. Маймур