АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Акопян В.І.,

суддів: Карпушина Г.Л., Петренка В.М.,

при секретарі: Фадєйкіній Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/6 частини зі всіх доходів відповідача на період навчання, починаючи з 02.09.2014 року і до досягнення 23 років - до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає рішення незаконним та необґрунтованим, посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2009 року розірвано, від вказаного шлюбу мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки № 871 виданої Саратовським державним університетом імені Чернишевського від 10.09.2014р. ОСОБА_3 зарахована до університету з 03.09.2014 року наказ № 2833-с від 03.09.2014 року на бюджетну форму навчання, являється студенткою 1 курсу очної форми навчання факультет психології, направлення «Психологія». Ймовірна дата закінчення університету 31.08.2016р.

Відповідно до довідки № 3370/1 від 26.06.2014 року ОСОБА_3 має проблеми зі здоров'ям та перебуває на диспансерному обліку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка перебуває на утриманні матері, матеріальної допомоги від відповідача не отримує.

З довідки № 04-53/1213 виданої Департаментом інфраструктури та туризму від 02.09.2014 р. вбачається, що ОСОБА_4 працює начальником відділу з питань туризму і курортів управління з питань туризму і курортів Департаменту інфраструктури та туризму Полтавської обласної державної адміністрації та отримує заробітну плату у розмірі 2861,25 грн.

ОСОБА_2 є пенсіонером ДП України, отримує пенсію у розмірі 2147,83 грн. та продовжує працювати у Державній фінансовій інспекції в Полтавській області, отримує заробітну плату в розмірі 1106,31 грн.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що на утриманні відповідача перебуває його мати - ОСОБА_5, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання останньої у розмірі ? частини заробітку щомісячно, довічно.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2014 року змінено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на утримання його матері, визначено у розмірі 3/5 частини заробітку щомісячно, довічно.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що повнолітня дочка відповідача, навчається на денній формі у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, а її батько, ОСОБА_2, має можливість таку допомогу надавати. Місцевий суд критично віднісся до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2014 року і вказав, що з метою уникнення сплати аліментів на користь доньки, відповідач визнав позов матері з кабальними для нього розміром аліментів, стягнув аліменти з відповідача на користь позивачки в розмірі 1/6 частини зі всіх доходів відповідача.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участь у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Рішення суду від 29.10.2014 року набрало законної сили і воно є обов'язковим для виконання для всіх юридичних і фізичних осіб, тому місцевий суд при винесенні рішення, яке переглядається, повинен був враховувати дане рішення суду.

Позивачка, як особа, що не приймала участь у справі, якщо вона вважає, що рішенням суду порушуються її права, має право на оскарження даного рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що оскільки відповідачу ОСОБА_2, рішенням суду від 29 жовтня 2014 року змінено розмір стягнутих з нього аліментів на користь матері до 3/5 частин всіх його доходів, і після відрахування податків і аліментів на матір з заробітної плати і аліментів із пенсії у відповідача дохід складає 1133,54 грн. (149,91 грн. + 983,63 грн.), що майже на рівні прожиткового мінімуму громадян, то він позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання.

Рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.303, ст.307, п. 3, 4 ст. 309, ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.І. Акопян

Судді: Г.Л. Карпушин

В.М. Петренко