У Х В А Л А

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Гончара В. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 10 січня 2007 року б/н, просило стягнути з відповідача 23 163 грн 89 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 23 163 грн 89 коп. заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2007 року б/н, із яких: 7 370 грн 58 коп. - заборгованість за кредитом, 10 909 грн 08 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 305 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1 079 грн 23 коп. - штраф (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, сплив, а поважних причин такого пропуску позивачем не наведено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач, звернувшись до суду з позовом 17 жовтня 2013 року, строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, не пропустив, оскільки внаслідок часткового погашення 11 жовтня 2011 року боргу строк позовної давності перервався.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 10 січня 2007 року ОСОБА_3 звернувся до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою, на підставі якої відповідачу було надано кредит у розмірі 5 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 3 роки. Базова процентна ставка за кредитом - 3 % в місяць на залишок заборгованості.

Кредит надано відповідно до Умов надання банківських послуг (далі - Умови), Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) та Тарифів банку, з якими ОСОБА_3 був ознайомлений, про що свідчить його підпис у заяві про надання кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 липня 2013 року утворилась загальна заборгованість у розмірі 23 163 грн 89 коп., яку позивач і просив стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов᾽язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку чергового платежу.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Таким чином, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до Умов, які разом із заявою клієнта складають договір про надання банківських послуг у вигляді видачі ОСОБА_3 банківської картки, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.

Згідно із вказаними Умовами мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником протягом строку дії картки.

Пунктом 6 заяви відповідача на видачу кредиту встановлено, що строк дії картки - 3 роки (а. с. 15).

Правила продовження дії картки, строки та порядок погашення заборгованості визначені п. п. 9.3, 9.6, 9.7 Умов, у яких вказано, за яких умов дія картки припиняється та з якого часу у кредитора виникає право на примусове стягнення заборгованості та в якому порядку.

Пунктом 3.1.4 Правил передбачено, що строк дії картки миттєвого випуску продовженню не підлягає.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що кредитна картка, яка була йому видана 10 січня 2007 року є карткою миттєвого випуску, тому строк її дії закінчився 10 січня 2010 року, тому позивач, звернувшись до суду 17 жовтня 2013 року, пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Вирішуючи спір по суті та з урахуванням заперечень відповідача, апеляційний суд на порушення приписів ст. 303 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не з'ясував, який вид картки було видано відповідачу, чи можливо продовження строку її дії, якщо так, то чи був цей строк продовжений та на який термін.

Будь-які висновки з цього приводу у рішенні апеляційного суду відсутні.

Крім того, зазначаючи у рішенні про переривання строку позовної давності внаслідок часткового погашення боргу 11 жовтня 2011 року, апеляційний суд не перевірив цих обставин, оскільки в матеріалах справи будь-які платіжні документи, які б свідчили про це - відсутні.

Від з'ясування зазначених обставин залежить правильне вирішення спору по суті, зокрема, дотримання позивачем строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України.

З огляду на зазначене висновки апеляційного суду про підставність позову є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко