Справа № 464/3349/13 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/6212/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 14 серпня 2013 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності про те, що:

1) ОСОБА_3 жодних претензій до ОСОБА_2 щодо права власності на нежитлову будівлю - гараж, позначену літ. В-1, площею 140,8 кв.м. на АДРЕСА_1 в м. Львові не має;

2) визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на нежитлову будівлю - гараж, позначену літ. В-1, площею 140,8 кв.м. на АДРЕСА_1 в м. Львові;

3) судові витрати, понесені позивачем у справі, ОСОБА_3 не відшкодовуються;

4) ОСОБА_2 протягом 10 днів з моменту визнання судом мирової угоди відшкодовує ОСОБА_3 2000 гр. витрат на правову допомогу.

Суд закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Ухвалу суду оскаржив Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова та зазначив, що оскарженою ухвалою суд вирішив питання про його права та обов'язки.

Апелянт зазначає, що під час постановлення ухвали суд першої інстанції не врахував, що на підставі рішень виконкому Львівського міського комітету трудящих №4/370 від 26 січня 1953 року, №24 від 30 червня 1959 року та №11 від 16 березня 1970 року земельну ділянку на АДРЕСА_1 в м. Львові передано в користування військовим та закріплено за Львівською квартирно-експлуатаційною частиною району Прикарпатського військового округу, правонаступником якого є КЕВ м. Львова.

Апелянт стверджує, що відповідно до земельно-кадастрових даних державного комітету земельних ресурсів м. Львова земельна ділянка на АДРЕСА_1 знаходиться в користуванні військового містечка №179 відповідно до рішення Львівської обласної ради №97 від 20 березня 1996 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель, що знаходяться в користуванні органів Міністерства оборони України».

Апелянт зазначає, що зазначені вище обставини не були і не могли бути відомі суду, оскільки позивач та відповідач не повідомили їх в процесі розгляду справи.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції про затвердження мирової угоди скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди між сторонами.

В судове засідання сторони не прибули. Згідно з поштовими повідомленнями (а.с.99,100), судова повістка, адресована позивачу та відповідачу, повернулась на адресу суду з відміткою про те, що адресати за вказаною адресою не проживають (вибули). Ураховуючи те, що позивач і відповідач про зміну своєї адреси проживання, перебування апеляційний суд не повідомили, судова повістка вважається врученою адресатам у відповідності до вимог ст.77 Цивільно-процесуального кодексу (далі-ЦПК) України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути апеляційну скаргу у відсутності осіб, які не з`явилися без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали судді, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити.

У відповідності з п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Визнаючи мирову угоду та закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода, укладена між сторонами спору, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як вбачається зі змісту мирової угоди та оскаржуваної ухвали, за її умовами судом визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на нежитлову будівлю - гараж, позначену літ. В-1, площею 140,8 кв.м. на АДРЕСА_1 в м. Львові.

Умови мирової угоди стосуються інтересів апелянта - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, який є правонаступником Львівської квартирно-експлуатаційної частини району Прикарпатського військового округу, оскільки на підставі рішень виконкому Львівського міського комітету трудящих №4/370 від 26 січня 1953 року, №24 від 30 червня 1959 року та №11 від 16 березня 1970 року земельну ділянку на АДРЕСА_1 в м. Львові передано в користування військовим та закріплено за Львівською квартирно-експлуатаційною частиною району Прикарпатського військового округу. До участі в справі апелянт - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова залучений не був, і судом першої інстанції не перевірявся статус земельної ділянки, на якій знаходиться нежитлова будівля - гараж, позначена літ. В-1, площею 140,8 кв.м. на АДРЕСА_1 в м. Львові.

Таким чином, умови мирової угоди суперечать закону і порушують права та інтереси інших осіб. А відтак, підстави для визнання умов такої мирової угоди відсутні.

З урахуванням вищенаведеного, оскаржену ухвалу належить скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 175, ст. 303, п.4 ч.2 ст. 307, ст. 311, п.2 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14 серпня 2013 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.