АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 липня 2014 року приблизно о 20 год. 30 хв. відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на футбольному стадіоні школи №19 по вул. Малиновського у м. Павлограді, наніс їй удар долонею правої руки в область обличчя, удар правою ногою в область тулубу, від якого вона впала на землю, після чого розбитим скляним бокалом наніс позивачу удар в область ліктьового суглобу правої руки. Своїми діями відповідач спричинив позивачу тілесне ушкодження у вигляді різаної рани ліктьового суглобу, яке відноситься до ступеню легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров'я більше шести днів. У зв'язку із зазначеним, органами внутрішніх справ було розпочато кримінальне провадження. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_2 було закрито у зв'язку з відмовою позивача від обвинувачення. Кримінальним правопорушенням позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків. Внаслідок події, що сталася, позивач відчуває почуття приниженої гідності, образи, обурення. Наявність травми руки позивача перешкоджала їй займатися доглядом дитини. Позивач перенесла фізичний біль, пережила емоційний стрес. Тому просить стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року ухвалено: позов ОСОБА_3 задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1500 грн.; у задоволенні інших позовних вимог відмовити; стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, та стягнути з нього на користь позивача 200 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року, було закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України. Як вбачається з ухвали, ОСОБА_2 обвинувачувався у тому, що 29 липня 2014 року о 20 годині 30 хв., знаходячись на футбольному стадіоні школи №19 по вул. Малиновського у м. Павлограді, умисно наніс ОСОБА_3 удар долонею правої руки в область обличчя, удар правою ногою в область тулубу, від якого вона впала на землю. Після цього розбитим скляним бокалом наніс ОСОБА_3 удар в область ліктьового суглобу правої руки. Своїми діями відповідач спричинив позивачу тілесне ушкодження у вигляді різаної рани ліктьового суглобу. У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не заперечував факту спричинення фізичного болю позивачу. Стосовно різаної рани ліктьового суглобу пояснив, сумнівається в тому, що це тілесне ушкодження спричинено саме ним. Провину відповідача не встановлено обвинувальним вироком суду, проте кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав. Крім того, відповідач у судовому засіданні не заперечував факт спричинення позивачу фізичного болю. Внаслідок спричинення фізичного болю та тілесних ушкоджень у позивача наявна моральна шкода. Було порушено її нормальні життєві зв'язки, позивач змушена була вживати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки внаслідок травми не могла займатися домашнім господарством, повинна була витрачати час для відвідування медичних закладів. Фізичний біль, який відчула позивач внаслідок протиправних дій відповідача, викликали відчуття страху, приниженої гідності, тривоги, позивач пережила емоційний стрес. Вирішуючи питання про розмір завданої ОСОБА_3 моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини по справі, характер і тривалість фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, з урахуванням вимог розумності і справедливості, а також враховуючи, що відповідач приніс позивачу свої вибачення, суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 1500 грн.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

В п.3,7,9,17-1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями(бездіяльністю) інших осіб.

Розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій (посягання на здоров'я, честь, гідність тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування до винної особи.

По справі встановлені факти та обставини, зазначені ОСОБА_3 в позовній заяві, щодо неправомірних дій відповідача, вчинених відносно неї та спричинення їй діями останнього моральних страждань, які підтверджуються ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року (а.с 6-7).

Встановивши вказані обставини та докази в їх підтвердження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3, суд врахував характер та обсяг заподіяних їй моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення), вплив негативних обставин на її життя, здоров'я, що пов'язані із злочинними діями відповідача.

Врахувавши зазначені обставини та відповідно до вказаних норм матеріального права, що регулюють встановлені правовідносини, суд обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди у сумі 1 500 грн., які стягнув з відповідача на користь ОСОБА_3

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи щодо розміру моральної шкоди не можуть бути взяті до уваги, оскільки останні не спростовують висновки суду щодо розміру моральної шкоди, який визначено судом з урахуванням обставин справи та діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, стосуються переоцінки доказів у справі, тому судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни рішення суду.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь