30 січня 2015 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Чирки С.С.,
при секретарі судового засідання Компанець О.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бориспільського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області про виселення та зняття з реєстрації
В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1. Разом з нею в даному будинку зареєстровані та проживають її онуки: неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також їхня мати - ОСОБА_3 Позивач вказує на те, що проживання з ОСОБА_3 є зовсім нестерпним. Відповідач хворіє на психічну хворобу, має неадекватну поведінку та схильна до суїциду. Нещодавно вона напала на свою матір та завдала їй поранень. Така поведінка відповідача може негативне позначитися на здоров'ї та психіці неповнолітніх онуків, ставить під загрозу їхнє життя. ОСОБА_3 самоусунулась від виховання дітей, не цікавиться їхнім навчанням та здоров'ям, матеріально не утримує. З березня 2013 року вона покинула родину та переїхала проживати до своєї матері за адресою: АДРЕСА_2. При цьому діти залишилися проживати за своїм місцем реєстрації з бабусею. На даний час доглядом, вихованням та повним матеріальним утриманням дітей займається їхня бабуся - ОСОБА_2 У ОСОБА_3 дітей відібрано без позбавлення батьківських прав. Відповідач за своїм місцем реєстрації не з'являлася близько двох років. Тому позивач просить суд виселити ОСОБА_3 з належного їй житлового будинку АДРЕСА_1 та просить зобов'язати Бориспільський РВ УДМС України в Київській області зняти ОСОБА_3 з реєстрації з належного їй приватного будинку.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала пред'явлений позов та просила суд задовольнити його.
Начальник Бориспільського РВ УДМС України в Київській області Трищецький Я.Я. направив на адресу суду лист, яким просив проводити розгляд справи без присутності їхнього представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства.
ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася та про своє ставлення до пред'явленого позову суд не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Тому на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок №20 віл 19 лютого 1990 року (а.с.5) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 жовтня 2014 року (а.с.6).
Встановлено, що ОСОБА_3 за згодою ОСОБА_2 вселилася в житловий будинок АДРЕСА_1 в якості дружини її сина та матері її онуків. Таким чином ОСОБА_3 набула право користування житловим будинком як член сім'ї власника.
В позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 як на підставу для виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 вказує на положення ст.ст.71,72 та ч.1 ст.116 ЖК України.
Так, відповідно до ст.71 та ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно з ч.1 ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Всупереч цьому, а ні позивачем, а ні її представником не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 за місцем реєстрації не з'являлася близько двох років як про це вказано в позовній заяві.
Відповідно до ч.1 ст.157 ЖК України член сім'ї власника жилого будинку (квартири), може бути виселений виключно у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.116 цього Кодексу якщо член сім'ї власника жилого будинку (квартири) систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника жилого будинку (квартири) осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 систематично руйнує чи псує жилий будинок, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для ОСОБА_2 проживання з нею в одному жилому будинку. Крім того, ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження того, що з метою виправлення поведінки ОСОБА_3 до неї вживались заходи впливу, та вони виявились безрезультатними.
З огляду на ці обставини суд вважає, що відсутні підстави для виселення ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Встановлено, що ОСОБА_3 не виселено з житлового будинку АДРЕСА_1. Тому підстави для зняття з реєстрації її місця проживання в даному житловому будинку відсутні.
Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
З квитанції від 17 листопада 2014 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок. Однак у задоволенні позову їй відмовлено в повному обсязі. Тому суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору відсутні.
Керуючись ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.71,72, ч.1 ст.116,ч.2 ст.156, ч.1 ст.157, ч.1 ст.60, ч.1 ст.88, п.2 ч.1 ст.208, ч.3 ст.209, ст.ст.212-215, ст.218, ч.1 ст.224 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бориспільського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області про виселення та зняття з реєстрації залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.233 ЦК України.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя підпис С.С. Чирка

З оригіналом згідно. Суддя: С.С. Чирка