У Х В А Л А

Іменем України

29.01.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :Куцина М. М.,

суддів: Павліченка С. В., Бондаренка Ю. О.,

при секретарі: Маринець Д. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 на рішення Рахівського районного суду від 14 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, де треті особи без самостійних вимог - орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_5, де треті особи без самостійних вимог - орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбові з 28 травня 1999 року по 7 жовтня 2013 року і від цього шлюбу мають двох непонолітних дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З січня 2012 року син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає разом із ним та перебуває на його повному утриманні та вихованні, і забезпечений всім необхідним.

На даний час сину виповнилось 14 років , мати дитиною взагалі не цікавиться, не забезпечує належним вихованням та доглядом, з 2012 року вона не намагалася поспілкуватись з сином, що негативно впливає на моральний та духовний розвиток дитини.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ч. ч. 4-5 ст. 19, п.2 ч.1 ст. 164, ст. 165, ч.2 ст. 166, 167 СК України, просив у суді першої інстанції позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав.

Рішенням Рахівського районного суду від 14 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3- відмовлено.

Представник позивача не погодився з рішенням місцевого суду і подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позивач та його представник не з'явився в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу без їх участі, тому що вони належним чином були повідомлений про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Відповідачка у суді апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову , місцевий суд виходив із того, що позивачем, у відповідності до правил частини першої ст. 164 СК України, не доведено факту ухилення відповідачки ОСОБА_5 від виконання нею своїх обов'язків щодо виховання неповнолітньої дитини, а тому відсутні правові підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 1999 року, який згідно з рішенням Рахівського районного суду від 07.10.2013 року по справі № 305/1183/13-ц - розірвано.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторонами по справі визнається факт того, що неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає разом із своїм батьком, ОСОБА_3, та бабусею, ОСОБА_9, у житловому будинку АДРЕСА_1.

Позивач звернувся до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_8, оскільки остання ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини.

У частині 1 статті 164 СК України встановлено виключний перелік, коли мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, а саме, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводиться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Положеннями ст. ст. 150, 155 СК України встановлено, що батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Також, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, який не взяв до уваги, як належний та допустимий доказ, висновок органу опіки та піклування Рахівської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_5 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки в ньому не наведено жодних обставин, які б указували на факти того, що відповідачка ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Даний висновок ґрунтується виключно на поясненнях позивача ОСОБА_3 та думці неповнолітнього ОСОБА_6 про те, що він має намір проживати разом з батьком і бабусею.

Інших доказів, які б підтверджували факти того, що відповідачка ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_8, позивачем ОСОБА_3 та його представником у суді першої інстанції не надано

Разом з тим, статтею 157 СК України врегульовано питання щодо вирішення батьками питань щодо виховання дитини, відповідно до якої питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

На підставі поданих сторонами доказів у суді першої інстанції встановлено, що відповідачка, як мати неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6, на час виникнення обставин, які є предметом розгляду справи в суді, не має повної, вільної, безперешкодної можливості брати участь у вихованні своєї дитини з тієї причини, що позивач ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_9, в будинку якої проживає позивач із дитиною, перешкоджають цьому. Однак, не дивлячись на це, відповідачка, як мати піклується про сина, цікавиться його вихованням, психологічним та фізичним розвитком.

Окрім того, згідно з п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03. 2007 року № 3 "Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров'я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Доводи апеляційної скарги, про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є безпідставними та необґрунтованими і підлягають відхиленню.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведені факти, що в діях відповідачки ОСОБА_5 має місце факт ухилення від виконання своїх обов'язків щодо виховання неповнолітньої дитини, а тому відсутні правові підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 14 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: