Справа № 203/328/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.

при секретарі Чередник І.О.

за участю: представника заінтересованої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за поданням державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В :

21 січня 2015 року державний виконавець Кіровського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2., заінтересовані особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з поданням про обмеження виїзду ОСОБА_3 за межі України до повного виконання останнім виконавчого листа № 2/0417/5835/2012 виданого 24.09.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до їх повноліття на користь матері ОСОБА_4 станіславівни аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.07.2012 року, виходячи з того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, кошти на утримання дітей у добровільному порядку не сплачує, у звязку з чим в нього станом на 01.09.2014 рік виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 16 056 грн. 99 коп. (а.с. 1-2)

Заявник у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду подання повідомлявся належним чином, витребуванні під час відкриття судом провадження по справі матеріали виконавчого провадження для дослідження у судовому засіданні не надав, тому суд враховуючі питання яке поставлене для вирішення перед судом та вимоги закріплені в ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вважає необхідним розглянути дане подання за такою явкою сторін. (а.с. 33-34, 43)

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання державного виконавця, посилаючись на те, що викладені в подані державним виконавцем відомості щодо ухилення ОСОБА_3 не відповідають фактичним обставинам, є безпідставними, незаконними та протирічать документам, які наявні в матеріалах виконавчого провадження, оскільки ОСОБА_3 приймає активну участь у вихованні дітей, особисто щомісячно фінансує їх позашкільне навчання. Крім того, аліменти щомісячно утримуються та перераховуються стягувачу з заробітної плати ОСОБА_3, який працює в КП «Теплоенерго», що підтверджує відсутність ухилення з боку ОСОБА_3 від виконання рішення суду, у звязку з чим представник заінтересованої особи просив суд відмовити в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України. (а.с. 19-36, 38)

Заінтересована особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду подання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. (а.с. 17-18)

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представника заінтересованої особи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Встановлено, що на виконанні у Кіровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/0417/5835/2012 виданого 24.09.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до їх повноліття на користь матері ОСОБА_4 станіславівни аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.07.2012 року, що підтверджується копією виконавчого листа та копією постанови про відкриття виконавчого провадження, наявним в матеріалах справи. (а.с. 3-5)

Судом встановлено, що державним виконавцем при зверненні до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_3 за виконавчим листом № 2/0417/5835/2012 виданого 24.09.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплаті аліментів за період з липня 2012 року по серпень 2014 року, який склав 16 056 грн. 99 коп., що підтверджується копією розрахунку, наявною в матеріалах справи. (а.с. 6)

Судом при розгляді подання було встановлено, що з 27.06.2013 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 26.01.2015 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 14)

Встановлено, що 04.12.2012 року ОСОБА_7 звертався до Кіровського ВДВС ДМУЮ із заявою, де вказав місце роботи КП «Теплотранс» та просив державного виконавця направити виконавчі документи за вказаною адресою, оскільки державним виконавцем не було направлено документів до місця працевлаштування боржника, 03.03.2013 року ОСОБА_3 повторно звернувся до виконавчої служби з цього питання. За результатами розгляду заяв ОСОБА_3 державним виконавцем тільки 27.03.2014 року була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 та направлено її до КП «Теплоенерг», внаслідок чого з квітня 2014 року з заробітної плати ОСОБА_3 щомісячно та регулярно утримуються та перераховуються аліменти, викладені обставини підтверджуються поясненнями представника ОСОБА_3 у судовому засіданні та копіями письмових доказів, наявними в матеріалах справи. (а.с. 19-36, 38)

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню даного факту.

Під час звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та при відкритті провадження у справі доцільно зобовязувати державного виконавця, субєкта звернення, здійснити та подати до суду опис документів виконавчого провадження, що передбачено листом ВСУ від 01.02.2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.3 п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З розяснень викладених в листі Верховного Суду України «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 року (надалі Лист ВСУ від 01.02.2013 року) в розділі «Форма і зміст подання ДВС» зазначено, що подання повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань шляхом подання копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інших документів виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобовязань боржником. Окрім цього, державний виконавець повинен повідомити боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

Відповідно до листа ВСУ від 01.02.2013 року в розділі «Ухилення боржника від виконання зобовязань» розяснено, що значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. Особа, яка має невиконанні зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Суд критично оцінює посилання державного виконавця щодо неодноразового виклику боржника до відділу ДВС для сплати заборгованості за місцем мешкання, а саме за зазначеної в поданні адресою: АДРЕСА_1, оскільки зі змісту отриманої судом відповіді на запит до відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 26.01.2015 року боржник ОСОБА_3 з 27.06.2013 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що спростовує викладені державним виконавцем фактичні обставини щодо ухилення боржника та підтверджує порушення з боку державного виконавця покладених на неї обовязків щодо належного виконання судового рішення, порушення Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень від 17.04.2012 року, затвердженої Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, внаслідок чого є однією з підстав для відмови в задоволенні подання державного виконавця.

Суд при розгляді подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виходив з того, що державним виконавцем при зверненні до суду з вищезазначеним поданням не було долучено до матеріалів справи жодного документу виконавчого провадження, який підтверджував би факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, а долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості не може бути належним доказом по справі, оскільки він був здійснений державним виконавцем лише за період з липня 2012 року по серпень 2014 року, однак до суду державний виконавець звернулась лише 21 січня 2015 року, що унеможливлює встановлення судом факту погашення заборгованості або ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів у період з вересня 2014 року по січень 2015 року, що є порушенням з боку державного виконавця положень Інструкції з організації примусового виконання рішень від 17.04.2012 року, затвердженої Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5.

Окрім цього, суд також при вирішенні заявленого подання виходив з того, що державним виконавцем всупереч ухваленого судом під час відкриття провадження рішення про витребування доказів та норм чинного законодавства України, які зобовязують державного виконавця по даній категорії справ не вимогу суду надати матеріали виконавчого провадження для встановлення та підтвердження обставин дійсного ухилення боржника від виконання зобовязань по сплаті аліментів не було надано державним виконавцем на вимогу суду матеріали виконавчого провадження, однак як вбачається з матеріалів справи державний виконавець був належним чином та завчасно повідомлений про дату, місце та час судових засідань, а також отримувала ухвалу суду при витребуванні докази, але в порушення вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень від 17.04.2012 року не надала до суду витребуванні документи виконавчого провадження, що відповідно до розяснень викладених в Листі ВСУ від 01.02.2013 року, також є однією з підстав для відмови в задоволенні подання.

Також, суд при вирішенні подання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду з України ОСОБА_3, враховує, що державним виконавцем в поданні не було наведено фактів з посиланням на докази шляхом їх долучення до матеріалів справи, які б підтверджували ухилення боржника від виконання покладених на нього зобовязань судовим рішенням, а отже державним виконавцем не було вжито своєчасно та в повному обсязі попередніх заходів примусового характеру в підтвердження факту ухилення боржника від виконання покладених на нього обовязків для обґрунтування доцільності тимчасового обмеження боржника в праві виїзду за кордон та встановлення повноти вчинених виконавчих дій в рамках виконавчого провадження, попре викладене наявна лише констатація факту відсутності відомостей працевлаштування, допомоги у центрі зайнятості, а також доходів у вигляді пенсії, яка була зазначена державним виконавцем у змісті подання, що не може бути підставою для задоволення вимог державного виконавця.

Крім того, заявлені державним виконавцем підстави в обґрунтування необхідності задоволення подання спростовуються наданими представником ОСОБА_3 письмовими доказами, які підтверджують відсутність з боку ОСОБА_3 ухилення від виконання судового рішення, оскільки з 04.12.2012 року ОСОБА_7 звертався до Кіровського ВДВС ДМУЮ із заявами з проханням утримувати аліменти з його заробітної плати в КП «Теплоенерго» та просив державного виконавця направити виконавчі документи за вказаним місцем працевлаштування, однак тільки 27.03.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 та направлено її до виконання в КП «Теплоенерго», що спричинило утримання та перерахування аліментів на дітей з заробітної плати ОСОБА_3 тільки з квітня 2014 року, що свідчить про безпідставність поданого державним виконавцем подання до суду та відсутність факту ухилення з боку ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що твердження державного виконавця щодо ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є не обґрунтованими, крім того, державним виконавцем не була підтверджена відсутність боржника за місцем свого мешкання, оскільки з 2013 року боржник зареєстрований за іншою адресою, що не було встановлено державним виконавцем під час виконання своїх обовязків, тому суд приймаючи до уваги передбачені законом юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду, які застосовуються не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, зясувавши вищезазначені обставини, вважає за необхідне відмовити державному виконавцю у задоволенні подання про тимчасове обмежити у праві виїзду з України.

Оцінюючи всі докази досліджені у судовому засіданні, у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що державним виконавцем не надано достатніх доказів необхідності застосування обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон України та того, що Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції не вжито ряд заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання виконавчого листа № 2/0417/5835/2012 від 24 вересня 2012 року, суд дійшов висновку про недоцільність застосування обмеження ОСОБА_3 права для виїзду за кордон України, тому вважає необхідним відмовити у задоволенні подання за недоведеністю саме ухилення боржника від виконання зобовязань.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, ст. 377-1 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про державну прикордонну службу», Законом України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України», суд-

У Х В А Л И В:

Подання державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено у Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ф.Ф. Маймур