Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Харківського Головного регіонального управління публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - Служба у справах дітей Червонозаводського району м. Харкова, про відшкодування збитків та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Харківського Головного регіонального управління публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - Харківський ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк»), у якому просила стягнути з відповідача на свою користь 14 104 грн 50 коп. в рахунок відшкодування завданих збитків та 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог зазначила, що з 2002 року вона працює в Харківському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а з 31 жовтня 2013 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. На її ім'я в Харківському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито банківський рахунок, на який вона отримувала заробітну плату та допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, а також рахунок, на який вона отримує допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У січні 2014 року вона помітила, що з її банківських рахунків почали зникати гроші, зокрема, з банківського рахунку по допомозі у зв'язку з вагітністю та пологами 11 січня 2014 року та 12 січня 2014 року було автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості на загальну суму 4 507 грн 47 коп., а з банківського рахунку по допомозі при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку 13 грудня 2013 року, 12 та 13 січня 2014 року було автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості у розмірі 9 597 грн 03 коп. Відповідач повідомив їй, що під час роботи в ПАТ КБ «ПриватБанк» її дії, а саме - недбале ставлення до виконання службових обов'язків, призвели до збитків банку та на її ім'я було відкрито рахунок дебіторської заборгованості НОМЕР_3 та кредиторської заборгованості НОМЕР_4. Посилаючись на те, що дії відповідача є незаконними та, що списання грошей у розмірі 14 104 грн 50 коп. з невідомих для неї причин призвели до скрутного становища її сім'ї, душевних страждань, нервових зривів та матеріальної нестабільності, що в подальшому призвело до погіршення стосунків у її родині, просила позов задовольнити.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 14 104 грн 50 коп. майнових збитків та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2014 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213-214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій в повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 2002 року по теперішній час працює в Харківському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією трудової книжки та довідкою з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12 травня 2014 року (а. с.15-16, 22).

Згідно з наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04 листопада 2013 року № Є.НА-ПО-2013-11276168 ОСОБА_3 з 31 жовтня 2013 року по 01 вересня 2016 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Виконання обов'язків ОСОБА_3 на час її знаходження в декретній відпустці покладено на ОСОБА_5 (а. с. 18).

У Харківському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_3 відкрито банківський рахунок НОМЕР_1, на який остання отримувала заробітну плату та допомогу в зв'язку з вагітністю та пологами, а також рахунок НОМЕР_2, на який вона отримує допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до розрахунку від 20 січня 2014 року № 363226 11 січня 2014 року та 12 січня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було автоматично списано гроші з банківського рахунку позивача НОМЕР_1 для погашення простроченої заборгованості за кредитним зобов'язанням ОСОБА_6 у розмірі 4 507 грн 47 коп. (а. с. 28).

Відповідно до розрахунку від 20 січня 2014 року № 363205 13 грудня 2013 року, 12 січня 2014 року та 13 січня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було автоматично списано гроші з банківського рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_2 для погашення простроченої заборгованості ОСОБА_6 у розмірі 9 597 грн 03 коп. (а. с. 29).

20 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до відповідача з заявою, в якій просила провести службову перевірку щодо незаконного списання грошей з її рахунків (а. с. 23, 24).

Листом від 17 квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило позивача, що на її ім'я було відкрито рахунок НОМЕР_3 дебіторської заборгованості та запропоновано в добровільному порядку здійснити погашення заборгованості перед банком, оскільки висновком службового розслідування департаменту по організації роботи служби безпеки РП по непереданим кредитним справам, оформленим у ПАТ КБ «ПриватБанк», від 03 вересня 2009 року встановлено, що ОСОБА_3 при виході в декретну відпустку не передала на зберігання кредитну справу на ім'я ОСОБА_6, поновити кредитну справу на паперових носіях неможливо, у зв'язку з чим майнові збитки за втрачену кредитну справу покладено на ОСОБА_3

Крім того, згідно з відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17 квітня 2014 року та 19 травня 2014 року під час роботи на посаді спеціаліста з обслуговування клієнтів обслуговуючого відділення № 6 Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» протягом 2004-2005 років ОСОБА_3 було допущено порушення вимог внутрішніх наказів та процедур ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим відповідачем було відкрито рахунок НОМЕР_4 кредиторської заборгованості, за яким, згідно з постановою від 17 червня 2004 року № 280 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України» обліковуються суми іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку (а. с. 31).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач незаконно списував кошти з банківських рахунків позивача без її відома, визначав та контролював знаходження грошей за умови відсутності на це рішення суду, чим позбавив ОСОБА_3 права безперешкодно розпоряджатися грошима, сплаченими їй державою для утримання дітей, обмежив її право розпоряджатися коштами на власний розсуд. Також, такими діями ОСОБА_3 завдано моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд вважав, що філія Харківське ГРУ є відокремленим підрозділом ПАТ КБ «ПриватБанк» і не є юридичною особою, а тому є неналежним відповідачем у справі.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Проте суд має право визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню, що передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

Згідно зі ст. 95 ЦК України, ч. 4 ст. 64 ГК України філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

Відповідно до ч. 7 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням (альтернативна підсудність).

У п. 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що територіальна підсудність справи за участю філії або представництва юридичної особи визначається відповідно до вимог ч. 7 ст. 110 ЦПК також за їх місцезнаходженням, якщо їм надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи (ст. 95 ЦК). Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Оскільки філія або представництво юридичної особи діють у межах наданих їм повноважень, то пред'явлення позову за їх місцезнаходженням можливе лише тоді, коли спір випливає саме з їх діяльності.

У порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не уточнив предмет та підстави заявленого позову, а також не перевірив належний склад учасників справи, зокрема, не з'ясував, чи виникли спірні правовідносини саме з діяльності Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» та, чи має філія ПАТ «ПриватБанк» цивільну процесуальну дієздатність самостійно відповідати за вимогами позивача.

Крім того, у порушення ст. ст. 10, 33, 130 ЦПК України суд першої інстанції не роз'яснив позивачу право на уточнення та зміну позовних вимог й відповідно не вирішив питання про залучення належного відповідача.

Оскільки заміна неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд в силу своїх повноважень, передбачених ст. ст. 303, 307 ЦПК України, вказаних порушень усунути не міг.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик