АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5425/14-ц Номер провадження 22-ц/786/165/15Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Дряниці Ю.В.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

з участю: адвоката ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Позивач в червні 2014 року звернулася до місцевого позову з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 16 лютого 2014 року близько 17.00. год., вона разом зі своєю знайомою ОСОБА_7 та малолітнім онуком проходила по АДРЕСА_1 на неї накинулася собака породи вівчарка, вхопила за ногу та почала її кусати і рвати на ній верхній одяг. Позивач підхопила на руки дитину та намагалася відбитися від собаки, в цьому їй допомагала ОСОБА_7 На її крики із приватного двору, вийшли відповідачі - власники собаки, та ОСОБА_6 відтягнув від неї собаку та забрав у двір. Оскільки мирним шляхом залагодити конфлікт відповідачі відмовилися, то позивач викликала працівників міліції, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до висновків медичного експерта їй було завдано легкі тілесні ушкодження. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 квітня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні правопорушення за ст. 154 ч. 2 КУпАП. Відповідачі в добровільному порядку відшкодувати їй шкоду відмовилися.

Позивач зазначає, що внаслідок даної пригоди їй була завдана матеріальна шкода в розмірі 1272,97 грн., яка складається із вартості пошкодженого пальто - 847,50 грн.; вартості витрат на проведення експертного товарознавчого дослідження -132 грн.; придбання медичних препаратів для лікування після укусів собаки - 293,47 грн.

Окрім того, вважає, що їй була завдана моральна шкода, оскільки вона пережила тяжкий моральний стрес, дитина отримала переляк, в зимову пору року вона фактично була позбавлена верхнього одягу, пережила завданий фізичний біль, так як не могла вільно рухатися, втратила звичний уклад свого життя та не могла повною мірою доглядати за дитиною. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн. Також просила суд стягнути витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2500 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкодизадоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 1272 грн. 97 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзіпредставник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішеннямісцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до необхідності частково задоволення апеляційної скарги та зміни рішення з підстав, визначених п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16 лютого 2014 року близько 17.00.год. по АДРЕСА_1 на позивача ОСОБА_5 накинулася собака породи німецька вівчарка. В цей день позивач повертала з гостей разом зі своїм онуком від своєї знайомої ОСОБА_7

Згідно облікових документів власником собаки є ОСОБА_3 (а.с.37-40). Власником домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Кременуці є ОСОБА_6

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 квітня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 154 ч. 2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.8). Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що ОСОБА_6 вигулював собоку у не відведеному для цього місці, без наморднику та повідка поблизу будинку АДРЕСА_1, яка покусала ОСОБА_5 та пошкодила її пальто. ОСОБА_6 свою провину визнав повністю. Окрім того, як зазначено в постанові провина також підтверджена матеріалами справи в сукупності, зокрема висновком експерта № 191, висновком № П-31.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 191 від 17.02.2014 року (а.с.9) на момент проведення судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та садна на правій нижній кінцівці, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо у вказаний термін і при вказаних обставинах, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження не характерні для вільного падіння потерпілої з висоти власного зросту, як з раніше приданим прискоренням так і без такого. Тілесні ушкодження не характерні для спричинення рукою, ногою, а також власноруч. Розташування ОСОБА_5 могло бути любим в просторі при умовах доступності ушкодженої частини тіла до травмую чого предмету. Як вбачається з дослідної частини висновку експерта, обставини справи стосуються укусу собаки за праву ногу 16.02.2014 року близько 17.00.год.

Згідно довідки поліклініки Кременчуцької центральної районної лікарні за № 7749 від 28.02.2014р., ОСОБА_5 знаходилася на амбулаторному лікуванні у хірурга з 20.02.2014р. по 28.02.2014р. з діагнозом: укушена рана, підшкірна гематома середньої третини правого стегна (а.с.13).

Висновком експертного товарознавчого дослідження № П-31 від 25.02.2014 року встановлено, що величина матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_5 за пошкоджене пальто пухове жіноче з оздобленим хутром, згідно реквізитів маркування на ярлику: «Ru52» в результаті дії негативних факторів (напад собаки), на момент дослідження 25.02.2014р. складає 847 грн. 50 коп. (а.с.11). За проведення дослідження ОСОБА_5 відповідно до квитанції № 104 від 25.02.2014р. сплачено 132 грн. (а.с.12).

Колегія суддів вважає, що задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вірно провів аналіз норм чинного законодавства, врахувавши всі встановлені фактичні обставини по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України).

Таким чином, тягар доказування про невинуватість несуть саме відповідачі, оскільки власником собаки є ОСОБА_3, а власником домоволодіння, на території якого утримувалася собака є ОСОБА_6 Колегія суддів вважає доведеним факт неналежного утримання собаки відповідачами.

Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує (ч.4 ст. 12 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження»).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Доводи апелянта про невідповідність тілесних ушкоджень обставинам, за яких вони могли бути отримані, тобто внаслідок нападу собаки, в повній мірі спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема висновком експерта (а.с.9) та довідкою лікаря (а.с.13).

Доводи щодо невідповідності вартості матеріальної шкоди за пошкоджене пальто, визначеної висновком експертного товарознавчого дослідження, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачами не доведено належними та допустимими доказами інший розмір шкоди, завданої пошкодженнями пальто. Надані відповідачем ОСОБА_3 повідомлення на запит (а.с.46-49) щодо вартості робіт з усунення пошкоджень на пуховому жіночому пальто не є належними доказами, оскільки не стосуються дослідження пошкоджень та обсягу робіт по відновленню пальто саме позивача, а тому не доводять заперечень відповідача в цій частині.

Витрати позивача на отримання доказів щодо розміру матеріальної шкоди за пошкоджену річ (пальто), які були необхідні для подачі позову до суду підлягають стягненню на користь позивача та відносяться до матеріальних збитків. Тому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта в цій частині задоволених вимог.

Також слід зауважити, що позивач вправі на свій розсуд обирати спосіб захисту порушеного свого права. Пред'явлення позивачем вимоги про відшкодування завданих збитків шляхом стягнення вартості втраченого майна, а не шляхом відшкодування шкоди в натурі (передати річ такого ж роду та такої якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) не суперечить нормам чинного законодавства, а мотиви волевиявлення позивача не підлягають оцінці судом.

Розмір витрат на лікування, відповідно до медичних призначень, підтверджується наданими позивачем копіями квитанцій (а.с.12).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами розмір завданої їй матеріальної шкоди. Відповідачі, в свою чергу, не надали належних та допустимих доказів на підтвердження іншого розміру завданої матеріальної шкоди.

Рішення суду повинно ґрунтуватись на доказах, досліджених при розгляді справи, а не на припущеннях, які на думку відповідачів спростовують пред'явлені вимоги.

Колегія суддів погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції доводів відповідачів щодо безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки винність відповідачів підтверджена постановою суду в справі про адміністративне правопорушення та дана обставина не підлягає додатковому доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України.

Така позиція відповідачів колегією суддів розцінюється, як обраний ними спосіб захисту з метою уникнути відповідальності.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про недоведеність позивачем завдання їй моральної шкоди, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Суд першої інстанції вірно встановив, що діями відповідачів позивачці була завдана моральна шкода та правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, що регулюють їх вирішення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Із пунктів 5 та 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині завдання моральної шкоди, вказувала на те, що завдана їй моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, так як не могла вільно рухатися, вона пережила тяжкий моральний стрес, дитина отримала переляк, в зимову пору року вона фактично була позбавлена верхнього одягу, втратила звичний уклад свого життя та не могла повною мірою доглядати за дитиною.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував характер вчиненого правопорушення, ступінь вини відповідачів, що виразилася в недбалому ставленні щодо утримання собаки, ставлення відповідачів до виниклого конфлікту та ухилення їх від відшкодування в добровільному порядку завданої шкоди та правильно дав оцінку обставини, на які посилається позивач, як на підставу завдання їй моральної шкоди.

Проаналізувавши наявні в справі докази та встановлені фактичні обставини, колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн., який підлягає стягненню на користь позивача, в даному конкретному випадку є розумним, виваженим і справедливим.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем понесення витрат на правову допомогу не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

На підтвердження укладення угоди з адвокатом ОСОБА_2, позивачем долучено до матеріалів справи витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі від 10 червня 2014 року (а.с.58).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI.

На підтвердження отримання грошових коштів в сумі 2500 грн. на оплату послуг адвоката, останнім було видано квитанцію № 1452 від 21.08.2014р. (а.с.56), яка є належним та допустимим доказом.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_2 загалом приймав участь в двох судових засіданнях, загальний час проведення яких становить 1 год. 37 хв.

Вказаний розрахунок апеляційним судом проведений відповідно до записів в журналах судових засідань: - від 02.10.2014р. (а.с.54)- тривалість засідання з 10.28.год. по 10.45.год. , тобто 17 хв.; - від 05.11.2014р. (а.с.65-66)- тривалість засідання з 10.03.год. по 11.23.год., тобто 1 год. 20 хв.

Окрім того, адвокатом було витрачено 1 год. на здійснення юридичної консультації позивачу та 5 год. на складання позовної заяви.

Колегія суддів вважає, що вартість послуг адвоката в розмірі 2500 грн., враховуючи загальний час його участі в судових засіданнях та вчинення дій поза судовим засіданням, відповідає вимогам закону та не є завищеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджено сплату коштів адвокату, спростовуються матеріалами справи, зокрема а.с.56.

Також не беруться до уваги твердження апелянта про те, що оплата витрат за підготовку позовної заяви та надання юридичної консультації не підлягають компенсації, оскільки не є окремими процесуальними діями.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Саме такі роз'яснення надані в абз. 2 п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Разом з цим, згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів не погоджується із застосованим місцевим судом солідарним порядком стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу та витрат на оплату судового збору, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в частині розподілу судових витрат з підстав, визначених п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п. 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 листопада 2014 року - змінити в частині солідарного стягнення витрат на правову допомогу та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу по 1250 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору по 121 грн. 80 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця