АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/296/15 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1, представника ПАТ КБ "ПриватБанк" - Гнатишак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 грудня 2013 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено:

виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" сплачений позивачем судовий збір у розмірі 114,70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що на даний час діє Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року, під дію якого вона підпадає, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог Банку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на обставини викладені в ній.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає, що рішення суду 1 інстанції є законним, відповідає матеріалам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В липні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про виселення із займаної квартири, посилаючись на те, що 30.07.2007 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 37440 доларів США строком до 29.07.2037 року. В забезпечення виконання зобов'язань 31.07.2007 року сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме належну її на праві власності квартиру АДРЕСА_2. У зв'язку з порушенням ОСОБА_1 умов зазначених договорів, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.03.2012 року звернено стягнення на предмет іпотеки - вищевказану квартиру шляхом її продажу.

Так як, предмет іпотеки звільнений не був, та посилаючись на ст.109 ЖК України та ст. 40 Закону України "Про іпотеку" позивач просив суд примусово виселити ОСОБА_1 із займаної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі, дав їм належну правову оцінку в площині дії ст.ст. 526, 611 ЦК України, згідно якої зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а також ст.ст.33, 40 Закону України "Про іпотеку", згідно яких у разі невиконання чи неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на пердмет іпотеки, зокрема у даному випадку - квартири, що є підставою для виселення всіх мешканців.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, 30.07.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №TEMLGK00520056, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 37440 доларів США строком до 29.07.2037 року.

Із тексту кредитного договору від 30.07.2007 року (п.7.1) вбачається, що ПАТ КБ "Приват Банк" надав ОСОБА_1 кошти в іноземній валюті на споживчі цілі, а саме 28800 доларів США - на придбання житла в кредит та 8640 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках і порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору (а.с. 8 об.).

В забезпечення виконання зобов'язань 31.07.2007 року сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме належну її на праві власності квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 36,6 кв.м.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.03.2012 року стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 33376.16 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 36.6 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1

Вказане нерухоме житлове майно використовується ОСОБА_1 як місце її постійного проживання, що стверджується актом, затвердженим директором ДП "Люкс-Житло" ПП "Люкс" від 16.12.2014 року (а.с.65) та довідкою ДП "Люкс-Житло" ПП "Люкс" від 16.12.2014 року (а.с.66).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ч. 1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.1,2 ст.40 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч.3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2013 року листом №30.1.0.0/2-076 Банк направляв відповідачу вимогу про добровільне звільнення спірної квартири, однак вказана вимога не була виконана.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов'язання за кредитним договором, забезпеченого договором іпотеки, на вимогу Банку в добровільному порядку не звільнила предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що має місце порушення прав позивача, які в силу вимог ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України підлягають захисту шляхом виселення ОСОБА_1 із займаної нею квартири.

Посилання апелянта на те, що вона підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог Банку, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.03.2012 року стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 36.6 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1

В липні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд із вимогами про виселення відповідачки із вказаної квартири, яка є предметом договору іпотеки.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1304-VIІ, відповідно до вимог якого протягом дії Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, питання стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки вирішено в судовому порядку 13.03.2012 року, тобто до прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а тому його дія не поширюється на вказані правовідносини.

Крім цього, в період дії вказаного закону не може відбуватись лише звернення стягнення на предмет іпотеки, а питання щодо виселенням боржників із квартири не відноситься до сфери його дії.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін, ретельно перевірив їх доводи і заперечення, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 312, 314, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

· УХВАЛИЛА:

· Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

· Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

·

·

·

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків