Справа №200/2808/14-ц
провадження № 2/200/1619/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому 12.05.2004 року шлюбі, який був розірваний рішенням Красногвардійсього районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2010 року, із вказаного часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Під час шлюбу вони постійно проживали у належній йому на праві власності квартирі за адресою АДРЕСА_1. В період шлюбу, до моменту припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, за спільні кошти, ним та ОСОБА_2 було набуто спільне майно - плазмовий телевізор фірми "Філіпс" діагональ 50 дюймів, вартістю 24000,00 грн., пральну машину фірми "Самсунг", вартістю 5000,00 грн., пилосос фірми "Філіпс", вартістю 2400,00 грн., спальний гарнітур італійського виробництва, вартістю 55000,00 грн., ДВД програвач, вартістю 1600,00 грн., м"які меблі фірми "Занусси", вартістю 44000,00 грн., домашній кінотеатр фірми "Донтакс", вартістю 24000,00 грн.

Позивач вказує у позові на те, що придбання вказаного майна підтверджується тим, що 10.02.2011 року ОСОБА_2 звернулася до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності і під час розгляду справи ОСОБА_2 було доведено та встановлено судом, що в період шлюбу ними було придбано вищевказане майно всього на суму 156 000,00 грн., що було встановлено судом, про що вказано в рішенні у справі № 2-1888/11. Також ОСОБА_2 заявляла позовні вимоги про визнання за нею права власності на квартиру та приміщення магазину, що були придбані під час шлюбу. Суд задовольнив такі її вимоги, але в зв"язку з тим, що вказані квартира та приміщення магазину були в іпотеці у банку, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було повністю скасоване.

Позивач також посилається на те, що починаючи з 14.01.2011 року та по 07.10.2013 року він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби. У зв"язку з відсутністю платежів по кредитному договору, укладеному з банком, Красногвардійським відділом Державної виконавчої служби було відкрито щодо нього виконавче провадження та 26.06.2012 року державний виконавець провів опис і наклав арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1. Актом опису й арешту майна квартира передавалася на відповідальне зберігання уповноваженій особі для подальшого її продажу з публічних торгів, при цьому вказана присутньою колишня дружина боржника ОСОБА_2 Таким чином, спірного майна на момент складання Акту опису й арешту майна у квартирі вже не було. В зв"язку з тим, що він відбував покарання та не мав змоги контролювати ситуацію відповідач вивезла все майно з квартири та привласнила його собі.

Позивач просить поновити строк для подання до суду даного позову, поділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право особистої власності на плазмовий телевізор фірми "Філіпс" діагональ 50 дюймів, вартістю 24000,00 грн., пральну машину фірми "Самсунг", вартістю 5000,00 грн., пилосос фірми "Філіпс", вартістю 2400,00 грн., ДВД програвач, вартістю 1600,00 грн., м"які меблі фірми "Занусси", вартістю 44000,00 грн., а всього на загальну суму 77 000,000 грн., стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримала, в дане судове засідання не з"явилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу у її відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необгрунтованість, в дане судове засідання не з"явилася, надала суду заяву, в якій позов не визнала та просила розглянути справу у її відсутність.

Вислухавши представників сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Об»єкти права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 61 Сімейного кодексу України.

Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.71 СК України майно, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач з відповідачкою перебували у зареєстрованому 12.05.2004 року шлюбі, який був розірваний рішенням Красногвардійсього районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2010 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підтвердження своїх позовних вимог про придбання в період перебування у шлюбі з відповідачкою спірного майна: плазмового телевізору фірми "Філіпс" діагональ 50 дюймів, вартістю 24000,00 грн., пральної машини фірми "Самсунг", вартістю 5000,00 грн., пилососу фірми "Філіпс", вартістю 2400,00 грн., спального гарнітуру італійського виробництва, вартістю 55000,00 грн., ДВД програвача, вартістю 1600,00 грн., м"яких меблів фірми "Занусси", вартістю 44000,00 грн., домашнього кінотеатру фірми "Донтакс", вартістю 24000,00 грн., позивач у позові та його представник в судовому засіданні посилалися на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.07.2011 року, ухвалене у цивільній справі № 2-1888/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл сумісно набутого майна, під час розгляду якої було встановлено судом, що в період шлюбу ним разом з ОСОБА_2 було придбано вищевказане майно і це не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлені ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2011 року, ухваленим у цивільній справі № 2-1888/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл сумісно набутого майна, були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, розділено спільне нажите ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно, а саме: виділено ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, нежитлове цегляне приміщення 65 поз.1,2,3 на І поверсі жилого будинку А-5, що розташоване за адресою АДРЕСА_2, виділено ОСОБА_1 плазмовий телевізор фірми "Філіпс" діагональ 50 дюймів, пральну машину фірми "Самсунг", пилосос фірми "Філіпс", спальний гарнітур італійського виробництва, ДВД програвач, м"які меблі фірми "Занусси", домашній кінотеатр фірми "Донтакс".

Разом з цим, відповідно до рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.09.2011 року вказане рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2011 року було скасоване, і ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про поділ сумісно набутого майна.

В запереченнях на позов представник відповідача в судовому засіданні посилалася на те, що приблизно за рік до офіційного розірвання шлюбу відповідачка з дитиною були вимушені покинути квартиру АДРЕСА_1, де вони проживали разом з відповідачем, після чого у цій квартирі проживав позивач і відповідачці невідомо, що сталося з речами, які знаходилися в квартирі, що не було спростовано позивачем.

Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог у даній справі не надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності зазначеного у позові майна, яке за його твердженням підлягає поділу як спільне майно подружжя, а також місця його перебування, його вартості, найменування фірми та країни-виробника майна, моделі, не надано доказів придбання зазначеного ним майна в період перебування у шлюбі з відповідачкою, а отже того, що воно є спільним сумісним майном подружжя.

Посилання позивача на те, що наявність та вартість вказаного майна фактично встановлені рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2011 року, ухваленим у цивільній справі № 2-1888/11, є необгрунтованим, оскільки відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, проте судом встановлено, що вказане рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2011 року не вступило в законну силу в зв"язку з його скасуванням.

Зважаючи на зазначене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в зв"язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України в зв"язку з тим, що суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають? не підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева