Справа № 355/614/15-ц
Провадження № 2/355/292/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, треті особи: Баришівська районна державна адміністрація Київської області, Служба у справах дітей та сім,ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області, Баришівський районний сектор УДМС України в Київській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, треті особи: Баришівська районна державна адміністрація Київської області, Служба у справах дітей та сім,ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області; Баришівський районний сектор УДМС України в Київській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що він, відповідно до договору дарування від 09.12.1980 року є власником будинку №25, що знаходиться по вул. Гагаріна в селі Морозівка, Баришівського району, Київської області в якому зареєстрований та проживає. Разом з ним в даному будинку зареєстровані та проживають: його друдина ОСОБА_4, молодший син ОСОБА_5, старший син ОСОБА_6 з онуком ОСОБА_7, а також зареєстровані, але не проживають відповідачі: бувша невістка: ОСОБА_2 з сином (онуком позивача) ОСОБА_3.

Відповідачка вселилася в будинок після одруження з молодшим сином позивача ОСОБА_5 30.05.2004 року, а 16.09.2004 року у них народився син (онук позивача) ОСОБА_3.

З 04.08.2005 року молодший син позивача з дружиною поїхали проживати в м. Москву, Російської Федерації. Влітку 2012 року вони розлучились і син повернувся в Україну, а колишня невістка з своїм сином залишилася в Москві. Тобто відповідачка зі своїм сином не проживає в квартирі позивача на протязі 9 років. Факт не проживання її в будинку №25 по вул. Гагаріна в с. Морозівка, Баришівського району, Київської області підтверджується актами депутата сільської ради від 29.01.2014 року, від 24.03.2015 року; довідками Морозівської сільської ради за №82 від 06.02.2014 року, №168 від 26.03.2015 року, а також довідками про склад сім,ї за №78 від 05.02.2014 року, №178 від 03.04.2015 року.

Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком №25 в с. Морозівка, Баришівського району, Київської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 подав до суду заяву про залишення без розгляду окремих вимог, заявлених у цивільному позові, а саме в частині щодо ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Визнає позовні вимоги в частині визнання її втратившою право користування житловим будинком №25 по вул. Гагаріна в селі Морозівка Баришівського району Київської області.

Представник третьої особи Баришівської районної державної адміністрації Київської області, Служби у справах дітей та сім,ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_9 в судовому засіданні покладалася на думку суду.

В судове засідання представник третьої особи Баришівського РС УДМС України в Київській обл. не з,явився, надали суду листа, про те, щоб суд розглядав справу без участі їх представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що заявлений позов є обгунтованим і таким, що підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно договору дарування від 09.12.1980 року є власником житлового будинку № 25 по вул. Гагаріна в селі Морозівка Баришівського району Київської області. В будинку на протязі 9 років не проживають відповідачі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, що підтверджується актами депутата Морозівської сільської ради від 29.01.2014 року та від 24.03.2015 року та відповідними довідками сільської ради. Відповідач ОСОБА_2 не заперечує, щодо визнання її втратившою право користування житловим будинку №25 по вул. Гагаріна в селі Морозівка Баришівського району Київської області, а позивач відмовився від позову в частині що стосується ОСОБА_3.

Встановлене судом підтверджується:

- ксерокопією договору дарування житлового будинку №25 по вул. Гагаріна в селі Морозівка, Баришівського району, Київської області від 09.12.1980 року;

- ксерокопією паспорта позивача ОСОБА_1, серія СК №385610, виданого 14.11.1996 року;

- ксерокопією довідки від №78 від 05.02.2014 року Морозівської сільської ради Баришівського району Київської обл. про реєстрацію в будинку №25 по вул. Гагаріна відповідачки та її сина, (аналогічна довідка за № 178 від 03.04.2015 року;

- ксерокопією довідки №82 від 06.02.2014 року Морозівської сільської ради, Баришівського району, Київської обл. про реєстрацію в будинку №25 по вул. Гагаріна відповідачки ОСОБА_2 та те, що вона за даною адресою не проживає з 2005 року, (аналогічна довідка за № 168 від 26.03.2015 року);

- актами від 29.01.2014 року та від 29.03.2015 року обстеження житлового будинку №25 по вул. Гагаріна в селі Морозівка, Баришівського району, Київської області на предмет не проживання в будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і відсутність їх речей;

- іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права - користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, Закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені також ст. 16 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло - житловий будинок, садиба, квартира.

За правилами ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених Законом.

Відповідно до ч. І ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. І ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цією квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою.

Відповідно до ст. 167 ЖК України, Наймач жилого приміщення в будинку (квартирі) що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім,ї в будь який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім,ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім,я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім,ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих обєктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) на відміну від договору найму (оренди) житла (ст. ст. 810, 814 ЦК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням. Зазначене випливає і з Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю».

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням.

Суд вважає, що вимоги позивача, як власника будинку, є обгрунтованими та базуються на Законі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215-218, 294 ЦПК України, ст.ст. 405 ЦК України, ст.ст. 72, 167 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою що втратила право користування житловим будинком № 25 по вул. Гагаріна, в селі Морозівка, Баришівського району Київської області.

Зобов,язати Баришівський районний сектор УДМС України в Київській області зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: село Морозівка вул. Гагаріна, буд. № 25, Баришівського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. на розрахунковий рахунок 0016, код за , МФО банку 821018, назва отримувача: Баришівський районний суд Київської області, банк отримувача: ГУДКСУ у Київській області, м. Київ, п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за розгляд справи в суді.

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_10