АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» про відшкодування збитків, завданих залиттям, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, третя особа: Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» про відшкодування збитків, завданих залиттям.

Не погоджуючись з таким рішенням суду 1-ї інстанції, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивують тим, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалене на основі неповного з'ясування всіх обставин, що мають значення для розгляду справи. Зазначають, що судом 1-ї інстанції безпідставно відмовлено позивачам в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, третя особа: Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» про відшкодування збитків, завданих залиттям, так як факт залиття їх квартири з квартири відповідача є доведеним, розмір шкоди встановлений. Посилаються також на те, що, всупереч вимогам чинного законодавства України, рішення суду 1-ї інстанції повністю ґрунтується лише на а показах свідків, а не на наявних в матеріалах справи належних та допустимих письмових доказах. Крім того, покладаючи в основу оскаржуваного рішення покази свідків, суд 1-ї інстанції не об'єктивно їх відобразив, спотворивши дійсні обставини справи.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Представник Комунального підприємства «Житло-Сервіс» ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі договору дарування квартири від 17.05.2000 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Дана квартира розташована поверхом вище над квартирою АДРЕСА_2, співласниками якої є позивачі у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2013 року сталося залиття квартири АДРЕСА_2.

З дослідженого в судовому засіданні листа Комунального підприємства «Житло-Сервіс» №10-02/240 від 16.12.2013 року вбачається, що 03 вересня 2013 року в 12год.50 хв. на ОДС відділення №1 поступила заявка від квартири АДРЕСА_3 про появу мокрої плями на стелі ванної кімнати. У зв'язку з чим, слюсарями-сантехніками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було проведено обстеження, за результатами якого встановлено, що в суміжних квартирах №75, №78, №81 залиття не виявлено; до квартири № 112, № 115 доступу не було через відсутність вдома жильців, в квартирі № 118 двері відкрив чоловік, який в квартиру робітників не впустив, аргументуючи тим, що в його квартирі сухо і затікань немає. О 16.05 годині прибув власник квартири № 112, який виявив у своїй квартирі затікання з верхнього поверху. На підлозі в коридорі виявлено здуття паркету. 10 вересня 2013 року ОСОБА_3 було надано доступ до квартири АДРЕСА_2, під час обстеження якої було виявлено сліди затікання з вище розташованої квартири, у зв'язку з чим майстри ОСОБА_10 та ОСОБА_11 піднялися в квартиру №118, де було виявлено несанкціоноване підключення до стояка гарячого водопостачання (тепла підлого у ванній кімнаті та підключення біде), що приводило до постійних скарг мешканців на низьку температуру гарячого водопостачання по даному стояку.

В результаті залиття квартири АДРЕСА_2 утворились наступні пошкодження: в коридорі пошкоджені стеля, водоемульсійне фарбування та шпалери; в санвузлі пошкоджені стеля, водоемульсійне фарбування. За даним фактом 24 грудня 2013 року працівниками Комунального підприємства «Житло-Сервіс» складено відповідний акт.

У зв'язку з залиттям квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 звернувся до фізичної-особи підприємця ОСОБА_13 для визначення розміру матеріальної шкоди та збитків.

Відповідно до звіту №135/14 від 08.09.2014 року, зробленого фізичною-особою підприємцем ОСОБА_13 станом на 08.09.2014 року розмір майнової шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 складає 44 370 грн.

Оскільки ОСОБА_5 в добровільному порядку не відшкодувала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття їх квартири, то позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» про стягнення в судовому порядку матеріальної шкоди та моральної шкоди, а також витрат, понесених на оплату складання звіту, огляду оцінювачем квартири та на відправлення телеграми.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» про відшкодування збитків, завданих залиттям, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необгрутованими, не підтверджені належними та допустимими доказами та тому підстав для їх задоволення немає.

Проте, з таким висновком суду 1-ї інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З наданих сторонами доказів вбачається, що квартира АДРЕСА_1 розташована поверхом вище над квартирою АДРЕСА_2. Після залиття квартири АДРЕСА_2 працівниками Комунального підприємства «Житло-Сервіс» було складено відповідний акт, яким встановлено, що залиття даної квартири відбулося з вище розташованої квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу.

Оцінюючи в сукупності надані сторонами та досліджені судом докази, колегія суддів вважає, саме з вини власника квартири АДРЕСА_1ОСОБА_5 відбулося залиття квартири АДРЕСА_2, а тому саме відповідач повинен відшкодувати матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири №115.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиттяАДРЕСА_2, колегія суддів вважає необхідним покласти в основу судового рішення звіт №135/14 від 08.09.2014 року, зроблений фізичної-особою підприємцем ОСОБА_13, так як даний звіт складений з дотриманням вимог діючого законодавства та особою, яка на момент проведення оцінки мала відповідний сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача.

З вказано звіту вбачається, що вартість матеріальної шкоди, заподіяної залиттям квартири АДРЕСА_2 становить 44 370 грн.

Доказів на спростування висновків звіту щодо розміру завданої матеріальної шкоди відповідач суду не надала.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі по 22 185 грн. кожному.

Відповідно до змісту ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди, колегія суддів, враховує характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та приходить до висновку, що на користь позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди по 2000 грн. кожному.

Суд 1-ї інстанції не врахував вказаних обставин справи та положень закону та прийшов до необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Поряд з цим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення витрат, понесених ними на оплату складання звіту, огляду оцінювачем квартири в сумі 1100 грн. та на відправлення телеграми в сумі 56,40 грн., якими повідомлено відповідача про дату та час проведення огляду квартири, оскільки вказане дослідження було проведено позивачами виключно за власним бажанням. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають витрати на проведення судових експертиз, а судова експертиза у справі не проводилась.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року про відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, третя особа: Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 22 185 грн. та моральної шкодив сумі 2000 грн. кожному.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 223,85 грн.. ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, а тому з ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 223,85 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» про відшкодування збитків завданих залиттям задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) матеріальну шкоду в сумі 22 185 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) матеріальну шкоду в сумі 22 185 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) судовий збір в сумі 223,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 223,85 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: