У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» про відшкодування майнової і моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 7 жовтня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю наземних транспортних засобів - належного позивачу автомобіля «Chery Tiggo» д/н НОМЕР_1 та автомобіля УАЗ-3163 д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 ДТП сталася з вини останнього, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2012 року, якою його визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правову відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу, який керував ним на законній підставі, було застраховано в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Статус» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Статус»). Договір страхування оформлений полісом від 3 жовтня 2013 року АС № 7312038. Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень. Вартість відновлюваного ремонту, згідно рахунку - фактури від 15 листопада 2013 року № 444 та акту здачі - приймання робіт від 13 грудня 2013 року № 444, становила 16 500 гривень. На виконання умов договору страхування ПрАТ «Страхова компанія «Статус» на підставі розпорядження від 9 січня 2014 року № 10024 перерахувала на картковий рахунок позивача відкритий у публічному акціонерному товаристві «ПриватБанк» кошти в розмірі 11 659 грн 94 коп. на відшкодування спричинених внаслідок ДТП збитків. ОСОБА_4 в свою чергу сплатив позивачу франшизу, яка складала 500 грн. Посилаючись на те, що шкода завдана внаслідок ДТП повністю не відшкодована, з урахуванням уточнень позовної заяви, просив задовольнити вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 серпня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4 340 грн 6 коп. збитків та 1000 грн витрат пов'язаних з наймом автомобіля. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 7 жовтня 2013 року на перехресті вулиць Іванова та Стефанова у м. Запоріжжі трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю наземних транспортних засобів - належного позивачу автомобіля «Chery Tiggo» д/н НОМЕР_1 та автомобіля УАЗ-3163 д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2012 року винним у вчиненні ДТП визнано останнього.

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4, як власника наземного транспортного засобу, який керував ним на законній підставі, було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Статус». Договір страхування оформлений полісом серії АС № 7312038 від 3 жовтня 2013 року власником автомобіля.

Вартість відновлюваного ремонту належного позивачу автомобіля, згідно рахунку - фактури № 444 від 15 листопада 2013 року та акту здачі - приймання робіт № 444 від 13 грудня 2013 року становить 16 500 грн.

На виконання умов договору страхування «Страхова компанія «Статус» на підставі розпорядження № 10024 від 9 січня 2014 року перерахувала на картковий рахунок позивача у ПАТ «ПриватБанк» 11 659 грн 94 коп. на відшкодування спричинених внаслідок ДТП збитків.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до ст. 1194 ЦК України ОСОБА_4 повинен сплатити різницю між сумою страхового відшкодування та сумою фактичних збитків, які позивач поніс внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Однак з такими висновками судів погодися не можна.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок по відшкодуванню шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 2 полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 7312038, виданого страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «Статус» ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн.

При стягненні з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 4340 грн 6 коп., що становить різницю між завданою шкодою - 16500 грн та відшкодованою страховою компанією в сумі 11 659 грн 94 коп. та франшизою (500 грн), суди не звернули уваги на те, що ліміт відповідальності страхової компанії становить 50 000 грн та безпідставно поклали на нього обов'язок по її відшкодуванню з підстав передбачених ст. 1194 України, оскільки відшкодована страховиком шкода менша ліміту його відповідальності.

Суди не з'ясували у зв'язку з чим страхове відшкодування виплачено у меншому розмірі ніж ліміт відповідальності страховика, ніяких висновків в цій частині не зробили, не вказали, чому страхова компанія не повинна нести відповідальності у межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, інших обставин, за яких можливе відшкодування шкоди винною у вчиненні ДТП особою не встановили і такі в судових рішеннях не наведені.

З огляду на викладене, погодитися із ухваленими судовими рішеннями в частині вирішення вимог позивача про відшкодування заподіяної внаслідок ДТП майнової шкоди неможливо.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до ПрАТ «Страхова компанія «Статус» було заявлено дві самостійні вимоги: про стягнення майнової шкоди та про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди.

Не вирішення кожної з цих вимог могло мати місце якщо позивач відмовився від них чи просив залишити без розгляду і судом з цього приводу прийняте рішення відповідно до ст. ст. 205, 207 ЦПК України.

Однак будь-які рішення судів в частині вимог до страховика щодо відшкодування майнової шкоди не ухвалювалися.

Незважаючи на це, ніякого рішення по суті спору між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «Статус» відносно цих вимог суди не ухвалили, помилково виходячи із того, що ОСОБА_3 зменшив розмір позовних вимог до цього відповідача згідно поданого ним уточнення позовної заяви.

Оскільки вказана вимога є самостійною, то, як зазначено, її розгляд міг не проводитись лише за обставин, встановленим цивільним процесуальним законодавством, яким зменшення чи збільшення кількості самостійних вимог не передбачено серед прав позивача.

Зазначивши про розподіл судових витрат в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції не провів такого розподілу в його резолютивній частині.

Порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди, тому рішення судів першої та апеляційної інстанції в цій частині не можуть вважатись законними і обґрунтованими і в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга доводів щодо незаконності рішень в іншій частині не містить, передбачених ЦПК України підстав для їх скасування в цій частині не встановлено.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 серпня 2014 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» про відшкодування майнової шкоди скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині вказані рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук