У х в а л а

25 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 20 травня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Прокредитбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

19 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1 та 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

від 17 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року задоволено позов банку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційну скаргу на постановлені у справі судові рішення відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати постановлені у справ судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанції, а рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши пеню в межах річного строку позовної давності та відмовивши у задоволенні позову до ОСОБА_5, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статті 258 та 259 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року, 15 жовтня 2014 року та 28 січня 2015 року, постанови Верховного Суду України від 13 лютого та 6 листопада 2013 року, 3 та 17 вересня 2014 року.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що в результаті порушення боржником взятих на себе кредитних зобов'язань утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, а розмір пені підлягає зменшенню до розміру заборгованості за кредитним договором.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року суд касаційної інстанції, змінюючи рішення суду апеляційної інстанції в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором, зазначив, що для стягненні пені, за невиконання зобов'язання, слід застосовувати спеціальну позовну давність в один рік;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходив з того, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості до поручителя з пропуском строку позовної давності;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що судом не повно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору;

- постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року висловлена правова позиція, відповідно до якої днем настання строку виконання основного зобов'язання, з якого починається відлік строку для пред'явлення кредитором вимог до поручителя, є наступний день після закінчення дії кредитного договору;

- постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року висловлена правова позиція, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами, починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення; позовна давність в таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу;

- постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року зазначено, що суд має право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків;

- постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року вказано, що якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив позову до поручителя про виконання зобов'язання, то зобов'язання за договором поруки припиняються.

Доводи, які викладені в заяві не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктами 1, 4 статті 355 ЦПК України, для перегляду судових рішень.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Прокредитбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук