Справа № 541/2767/14-ц
Провадження №2/541/37/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 січня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В..,

при секретарі - Кійченко Т.Г.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності та повернення кімнати,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу кімнати, припинення права власності відповідача на цю кімнату, її повернення та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 8 травня 2013 року між ними та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1 в м.Миргороді Полтавської області. Продаж кімнати було вчинено за 59502,00 грн. з розстрочкою платежу. Згідно домовленості відповідач сплатив позивачам 53002,00 грн. Решту 6500 грн. зобов'язався сплатити протягом шести місяців з часу нотаріального посвідчення договору але свого обов'язку не виконав, ухиляється від зустрічей і пояснень, письмові звернення з проханням погасити борг ігнорує. Намагання Державної виконавчої служби стягнути борг в примусовому порядку також залишаються безрезультатними. В зв'язку з цим, посилаючись на положення ст.ст. 695, 651, 653, 654 ЦК України та судову практику Верховного Суду України, зазначивши що внаслідок невиконання договору вони позбавлені того, на що розраховували при укладенні договору, просили вказаний договір розірвати, одночасно припинити право власності відповідача на спірну кімнату, повернувши її у їх власність. Крім цього зазначали, що своєю протиправною бездіяльністю відповідач спричинив їм значну моральну шкоду, яку вони оцінили у 20000 грн.

Ухвалою суду від 12 січня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди закрите в зв'язку з відмовою позивачів від позову в цій частині (а.с.48).

В судовому засіданні позивачі решту позовних вимог підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Також пояснили, що зверталися до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу кімнати, який судом задоволено, але рішення суду до цього часу не виконане ні відповідачем добровільно ні виконавчою службою.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлений належним чином (а.с.38, 39, 54, 56).

Позивачі не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів, постановивши заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

8 травня 2013 року між позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_4, як продавцями, та відповідачем ОСОБА_3, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 (а.с.12). Згідно вказаного договору продаж зазначеної кімнати вчинюється за ціною 59502,00 грн. з розстрочкою платежу. Сторони домовились про наступний порядок оплати: 53002,00 грн. покупець сплачує до підписання цього договору. Решту 6500,00 грн. - рівними платежами кожного місяця протягом 6 місяців починаючи з наступного дня після нотаріального посвідчення цього договору.

В зв'язку з невиконанням відповідачем свого зобов'язання за вказаним договором, у листопаді 2013 року позивачі звернулися до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом про стягнення на їх користь суми основного боргу та трьох відсотків річних від простроченої суми за весь період прострочення (а.с.14-16). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 9 січня 2014 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 3250 грн. боргу за договором та 29 грн. 20 коп. трьох відсотків річних за порушення грошового зобов'язання, і на користь ОСОБА_4 3250 грн. боргу за договором та 29 грн. 20 коп. трьох відсотків річних за порушення грошового зобов'язання, а також судові витрати по 114 грн. 70 коп. кожному (а.с.17). Після набрання рішенням законної сили Миргородським міськрайонним судом Полтавської області були видані виконавчі листи № 2/541/64/2014 від 10.02.2014р. про стягнення з відповідача на користь позивачів зазначених сум. Згідно довідок ВДВС Миргородського МРУЮ на виконанні у відділі знаходиться зведене виконавче провадження № 44267972 до складу якого входять виконавчі провадження з виконання вказаних виконавчих листів, борг за цими виконавчими документами боржником не погашався та станом на 02.10.2014р. становить 3393,90 грн. (а.с.20, 21). Постановою державного виконавця від 24.03.2014р. накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3, в межах суми боргу (а.с.22).

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разу істотного порушення договору другою стороною та інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Договором купівлі-продажу кімнати від 8 травня 2013 року, укладеним між сторонами, можливість розірвання цього договору не передбачена, отже його можливо розірвати тільки з підстав, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 695 ЦК України, на яку посилаються позивачі, якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Відповідно до ч.3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року N 6-75цс13 за загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. За п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Таким чином, Верховний Суд України не вбачає можливості застосування у даному випадку положень ч. 2 ст. 695 ЦК України та вважає що продавець повинен обрати один із двох можливих способів захисту своїх цивільних справ, що виключає їх одночасне застосування.

Зважаючи на те, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 9 січня 2014 року вже захищені права позивачів шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором, тобто примусового виконання обов'язку в натурі (п.5 ч.2 ст. 16 ЦК України), суд вважає неможливим застосування ще й іншого способу захисту цивільних прав, з огляду на викладену вище правову позицію Верховного Суду України.

Крім того у вищезгаданій постанові судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України зазначають, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.10, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачами не було обґрунтовано та доведено істотності порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу та наскільки вони позбавилися того, на що вони розраховували при його укладенні, з огляду на загальну суму договору та розмір заборгованості, яку допустив відповідач, а також те, що можливість стягнення з відповідача цієї заборгованості на даний час не втрачена.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 294, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 16, 651, 692 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1 укладеного між позивачами і відповідачем 8 травня 2013 року, припинення права власності відповідача та повернення кімнати у власність позивачів - відмовити.

Відповідач може подати до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області заяву про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю. В. Сидоренко