Справа №463/4157/14-ц
Провадження №2/463/173/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

з участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Житлово-будівельного кооперативу №47 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації, визнання права власності на 5/6 квартири та 2/3 частин будинку в порядку спадкування по закону, суд -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на ? частину будинку розташованого в АДРЕСА_2 видане на ім'я ОСОБА_4 і ? частину вказаного будинку на ім'я ОСОБА_8 від 26.10.2012 року, скасування державної реєстрації права власності на ? частину будинку розташованого в АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 і ? частину вказаного будинку за ОСОБА_8, визнання за позивачем, ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування по закону після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частину будинку, розташованого в АДРЕСА_2 та визнання за позивачем, ОСОБА_4, права власності в порядку спадкування по закону після смерті батька ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1, та на 1/3 частину будинку, розташованого в АДРЕСА_2.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що його батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за життя було придбано у власність нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Крім цього, його матір ОСОБА_7 була власником житлового будинку в АДРЕСА_2.

Після смерті матері ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцями першої черги за законом були він, батько ОСОБА_10 та його рідний брат ОСОБА_8 Він разом з братом звернулися у нотаріальну контору у визначений законом строк із заявами про прийняття спадщини, після чого їм було видано свідоцтво про право на спадщину за законом - по ? частині будинку в АДРЕСА_2. В частині видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру їм було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючих документів на квартиру. Вказане свідоцтво та здійснену реєстрацію права власності на підставі нього вважає незаконними, оскільки на час смерті матері, батько ОСОБА_10, хоча і не звернувся із заявою у нотаріальну контору, також прийняв спадщину проживаючи із спадкодавцем однією сім'єю. Тому вважає, що в цій частині позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення, а за ним слід визнати право власності після смерті матері на 1/3 частину будинку в АДРЕСА_2.

Також вважає, що не зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1, станом на 1982 рік пайові внески за неї були батьками виплачені, а тому у відповідності до положень ст.15 Закону України «Про власність», така була набута його батьками у власність, як спільне майно подружжя. Тому на час смерті матері він, брат та батько прийняли у спадщину належну їй ? частину квартири по 1/6 частині кожен.

Крім цього, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_10, після смерті якого він звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. В той же час, його брат із такою заявою не звертався, проживав окремо від спадкодавця на час його смерті, а відтак спадщини після смерті батька не прийняв. А тому вважає, що оскільки на час смерті ОСОБА_10 належало на праві власності ? частина будинку в АДРЕСА_2 та 4/6 частин квартири АДРЕСА_1, а він являється на даний час єдиним спадкоємцем, прийняв спадщину після смерті батька. У зв'язку із наведеним просить позов задоволити.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, дали пояснення аналогічні вище наведеним.

Представник відповідача Житлово-будівельного кооперативу №47 Щербініна О.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнала, суду пояснила, що дійсно квартира АДРЕСА_1 була придбана подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_10, якими станом на 1982 рік було повністю виплачено пайові внески за цю квартиру, а відтак набуто її у власність. В останнє судове засідання представник відповідача не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася повторно, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку шляхом вручення судових повісток через поштове відділення, причин неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд позов задовольняє з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_10, будучи членом житлово-будівельного кооперативу №47, отримав згідно ордеру від 30.07.1966 року №1897 (а.с.22) для проживання з сім'єю в кількості чотирьох чоловік: дружини ОСОБА_7, та двох синів ОСОБА_4, ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1.

Згідно довідки ЖБК №47 від 26.10.2012 року (а.с.23) вбачається, що станом на вересень 1982 року членом кооперативу ОСОБА_10 повністю було виплачено пайовий внесок за квартиру.

Відповідно до п.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ст.15 ЗУ «Про власність» (введений в дію з 15.04.1991р.), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.22 КпШС України, який діяв на час придбання майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сплативши на момент введення в дію Закону України «Про власність» пайові внески за квартиру АДРЕСА_1в повному розмірі, подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_10 набули вказану квартиру у власність, як спільне майно подружжя, а відтак вказана квартира їм належала на праві власності в рівних частках по ? ідеальній частині.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, і вказані обставини підтверджуються оглянутими в судовому засіданні матеріалами спадкової справи №952, заведеної 24.11.2005 року після смерті ОСОБА_7, що починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 була власником житлового будинку в АДРЕСА_2, який вона прийняла у спадщину після смерті батька ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, однак не оформила своїх спадкових прав.

Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.9), ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що вчинено актовий запис №3259 від 22.05.2000 року.

Таким чином суд вважає, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, останній належало право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 та ? частину квартири АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7, були її чоловік ОСОБА_10 та двоє синів ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Згідно з матеріалами спадкової справи №952, заведеної 24.11.2005 року, після смерті ОСОБА_7 у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини звернулися спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Згідно з виданим їм свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.10.2012 року (а.с.18), зареєстрованому в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 16.11.2012 року (а.с.17), ОСОБА_8 та ОСОБА_4 належить право власності на спадкове майно - кожному по ? частині житлового будинку в АДРЕСА_2.

Проте, як встановлено в судовому засіданні і дані обставини підтверджуються довідкою з місця проживання (а.с.24), на час смерті ОСОБА_7 з нею в квартирі АДРЕСА_1 однією сім'єю проживав ОСОБА_10, який після її смерті вступив в управління спадковим майном.

Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на час смерті спадкодавця ОСОБА_7, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.10.2012 року з порушенням вимог закону, оскільки ним порушено спадкові права ОСОБА_10, який вступивши в управління спадковим майном після смерті спадкодавця, фактично набувши належну йому частку у спадщині у власність, а саме: 1/3 частину житлового будинку в АДРЕСА_2 та 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

А тому позовні вимоги в цій частині є підставними, їх слід задоволити, свідоцтво про право власності на спадщину від 26.10.2012 року визнати недійсним, а здійснену на підставі нього державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасувати.

Одночасно, оскільки судом встановлено, що усі троє спадкоємців першої черги за законом ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 прийняли після смерті ОСОБА_7 спадщину в рівних частках, тому слід визнати за позивачем право власності на спадщину після смерті матері ОСОБА_7, а саме на 1/3 частину житлового будинку в АДРЕСА_2 та 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається із свідоцтва про смерть від 11.03.2008 року (а.с.10), ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що вчинено актовий запис №2257 від 05.05.2005 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1 та 2 ст.1220 ЦК України визначено, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як уже встановлено в судовому засіданні не момент смерті, ОСОБА_10, з урахуванням прийнятої спадщини після смерті ОСОБА_7, належало на праві власності 1/3 частина житлового будинку в АДРЕСА_2 та 4/6 частин квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 були його два сини ОСОБА_4 та ОСОБА_8.(спадкоємцем якого за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4, являється його дочка ОСОБА_5).

Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №557/2012, заведеної 26.12.2012 року після смерті ОСОБА_10, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 26.10.2012 року звернувся ОСОБА_10 Інший спадкоємець ОСОБА_8 в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 названої статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Як вбачається з акту ЖБК №47 від 10.02.2014 року (а.с.54), станом на час смерті ОСОБА_10 в квітні 2005 року, в квартирі АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_2 та дітьми, які здійснювали догляд за ОСОБА_10

Допитані в судовому засіданні в якості свідка - представник позивача ОСОБА_2, дружина позивача, а також свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 суду показали, що після смерті матері ОСОБА_7 у 2000 році, ОСОБА_8 переїхав проживати в АДРЕСА_2 та помер в 2008 році. На час смерті ОСОБА_10, він в квартирі АДРЕСА_1 не проживав, догляд за батьком не здійснював, у м. Львів приїжджав рідко.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_8 після смерті батька ОСОБА_10 у визначений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не звернувся в нотаріальну контору, із спадкодавцем на час його смерті разом не проживав, а відтак спадщину після його смерті не прийняв. Не набула права і на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, і ОСОБА_5, як спадкоємець за правом представлення після смерті ОСОБА_8

А тому, враховуючи той факт, що хоча і позивач звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_10 в порушення шестимісячного строку для прийняття спадщини, однак таку прийняв в повному обсязі, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, проживаючи разом із спадкодавцем на час смерті останнього. У зв'язку із наведеним слід позовні вимоги в цій частині також задоволити та визнати за позивачем право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_10 - 1/3 частину житлового будинку в АДРЕСА_2 та 4/6 частин квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на ? частину будинку розташованого в АДРЕСА_2 видане на ім'я ОСОБА_4 і ? частину вказаного будинку на ім'я ОСОБА_8 від 26.10.2012 року.

Скасувати державну реєстрацію права власності на ? частину будинку розташованого в АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 і ? частину вказаного будинку за ОСОБА_8.

Визнати за позивачем, ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування по закону після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті батька ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на 2/3 частини будинку, розташованого в АДРЕСА_2 та 5/6 частин квартири АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.