Справа № 640/6541/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року

Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого

судді Чередник В.Є.,

при секретарі Кривенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Харківська міська рада про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-ої особи Харківської міської ради про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 3-х кімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності її чоловіку - ОСОБА_3, його першій дружині ОСОБА_4, їх прийомному сину - ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності від 30 жовтня 1998р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 Після її смерті залишилася спадщина у вигляді 1/3ч. квартири, яку прийняв лише ОСОБА_3

ОСОБА_2 на час смерті матері відбував покарання у місцях позбавлення волі та був звільнений 29 липня 2001р. Після звільнення пішов жити до своєї дружини за іншою адресою, спадщину не прийняв, оскільки не подавав заяву до нотаріальної контори про її прийняття. Стверджує, що відповідач був обізнаний про смерть матері.

З 6 квітня 2012р. ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3

14 березня 2012 р. ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав належне йому майно ОСОБА_1 та її сину - ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. У встановлений законом термін позивач прийняла спадщину звернувшись з заявою до 8-ої ХДНК, а ОСОБА_5 у той же термін відмовився від своєї частки у спадкуванні на користь ОСОБА_1

У зв'язку з відмовою нотаріуса 8-ої ХДНК видати позивачці свідоцтво на 2/3 частини квартири після смерті чоловіка ОСОБА_3, оскільки нотаріус вважав, що відповідач через свою реєстрацію у квартирі на день смерті матері мав право на спадкування після неї, вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, вважав, що позивач має право спадкувати після смерті батька - ОСОБА_3 1/2ч. квартири. ОСОБА_2 стверджував, що квартира АДРЕСА_1 є його постійним місцем проживання, де він має реєстрацію. Відповідач у своїх письмових запереченнях на позов також вказував, що не був зобов'язаним надсилати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини з місць позбавлення волі, де тимчасово знаходився.

Третя особа - Харківська міська Рада Харківської області, представник якої у судові засідання не з'являвся, просив суд у письмових запереченнях відмовити ОСОБА_1 у її позовних вимогах.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків ОСОБА_7. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши матеріали цивільної та кримінальної справи та наявні в них докази, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонам, які беруть участь у справі.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 жовтня 1998р. квартира АДРЕСА_1 дійсно належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2./ а.с. 6/

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, не залишивши заповіту. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири, оскільки всі учасники приватизації мали рівні права на неї./ а.с.7/

Сторони не заперечували, що на день смерті ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_3 (чоловік померлої) та ОСОБА_2 (її син).

ОСОБА_3 на день смерті дружини та у 6-ти місячний строк після цього, проживав у спірній квартирі, а відповідач знаходився з 13 жовтня 2007р. по 29 липня 2011р. в місцях позбавлення волі, що також підтверджується довідкою про звільнення (а.с.20).

Сторонами не заперечується, що з 6 квітня 2012р. ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, який 14 березня 2012р. склав заповіт, яким заповідав все належне йому майно позивачці та її сину.( а.с.12)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.08.2013 р. ( а.с.8)

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася, а після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа за № 793/2013 за зверненням дружини спадкодавця - ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини 05.09.2012р.

12 лютого 2014р. до 8-ої ХДНК звернувся ОСОБА_5 з заявою про відмову від права на прийняття спадщини за заповітом на користь ОСОБА_1 (а.с.13 ).

12 березня 2014р. за реєстровим № 1-156 на ім'я дружини спадкодавця - ОСОБА_1 державним нотаріусом 8-ої ХДНК було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке складалося з грошових вкладів з відсотками та нарахованою компенсацією.

Згідно письмової відповіді завідуючої 8-ої ХДНК від 01.04.2014р. (а.с.13 ) відомості щодо подачі інших заяв від спадкоємців у спадковій справі відсутні, однак, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 був зареєстрований разом зі спадкодавцем на день її смерті за однією адресою. Нотаріус вважав, що відповідач прийняв фактично спадщину, як і ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 З цієї причини нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини квартири після смерті чоловіка ОСОБА_3

У відповідності з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку не відмовився від неї.

Таким чином, законодавець чітко вказує, що для прийняття спадщини має значення постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація проживання на цей час.

Спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, а також не є малолітньою, неповнолітньою, недієздатною особою та особою, цивільна дієздатність якої обмежена, може прийняти спадщину шляхом подання заяви нотаріусу про це в установлений строк (ст.ст. 1268-1270 ЦК України), або в додатковий строк, встановлений судом за позовом спадкоємця (ст.. 1272 ЦК України).

Один із способів прийняття спадщини це фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном, тобто здійснення спадкоємцем дій, які дають підставу вважати, що він відноситься до спадкового майна як до свого. До цих дій і відноситься проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Довідка КП "Жилкомсервіс" від 12.11.2013р., надіслана до 8-ої ХДНК (а.с.19 ) свідчить про реєстрацію осіб, в т.ч. ОСОБА_2 з 12.12.2002 р. у квартирі АДРЕСА_1. Іншої інформації, а саме про проживання відповідача в квартирі на день смерті матері суду не надано.

Згідно довідки про звільнення (а.с.20) за № 10514 виданої ОСОБА_2 він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 13.10.2007р. по 29.07.2011р.

За ОСОБА_2 був встановлений нагляд та зазначено, що він прямує до місця проживання, а саме квартири АДРЕСА_2. Таким чином, при звільненні ОСОБА_2 вказав інше місце свого проживання, а не квартиру АДРЕСА_1.

Ще за час життя, батько відповідача ОСОБА_3 звертався з позовом до сина. А саме 12.06.2013 р. про визнання за ним права власності на 1/3 ч. квартири по праву спадкування за законом після смерті дружини ( а.с. 106-107).

У позові ОСОБА_3 вказував, що ОСОБА_2 зареєстрований в їх квартирі, але не мешкав в ній ще до смерті матері- ОСОБА_4 Ухвалою судді Київського районного суду від 05.09.2013 р. ( а.с. 109) була повернута позовна заява ОСОБА_3 , але це відбулось після його смерті.

Судом були витребувані з архіву Київського районного суду м. Харкова матеріали кримінальної справи №1-265/08/17 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст.ст. 307 ч.1, 2, 309 ч.1 КК України.

При дослідженні матеріалів даної справи стосовно встановлення місця проживання ОСОБА_2 на час досудового та судового розгляду встановлено, що він власноручно вказував у своїх поясненнях слідству (а.с. 12), що місцем реєстрації його є кв. АДРЕСА_1, тоді як місцем проживання є квартира АДРЕСА_2.

У процесуальних документах - протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_2(а.с.23), обвинуваченого ( а.с. 31), постанові суду про застосування запобіжного заходу ОСОБА_2 ( а.с. 36), обвинувальному висновку ( а.с. 75), вироку суду ( а.с. 121) місцем проживання ОСОБА_2 вказано- АДРЕСА_2.

Таким чином, суд вважає доведеним, що як до смерті спадкодавця - ОСОБА_4, так і на день її смерті відповідач лише зберігав реєстрацію, однак місцем його проживання була квартира АДРЕСА_2.

На протязі більш 3-х років після звільнення, відповідач не звертався до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, якщо його пропустив з поважних причин, бо вважав, що це не має значення.

Позивач, свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_2 перебуваючи в місцях позбавлення волі, був сповіщений батьком про смерть ОСОБА_4 та мав можливість надіслати заяву про прийняття спадщини.

Суд вважає доведеним, що тільки ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину - 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті дружини - ОСОБА_4.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Будь-яких належних доказів які б спростовували встановлені судом та вищезазначені обставини, відповідачем суду не надано.

Оскільки ОСОБА_3 склав заповіт на користь ОСОБА_1, її сина, який відмовився від своєї частки на користь матері, то позивачка і має право спадкувати 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

На підставі вищезазначеного, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача по зустрічному позову є обґрунтованими, доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1218-1221, 1223, 1268-1270, 1272, 1274 ЦК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягунти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Київського районного суду м. Харкова апеляційної скарги.

Суддя -