28 квітня 2015 року м. Мукачево Справа №303/1168/15-ц
Номер рядка стат. звіту - 4
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: головуючого - судді Кость В.В.
при секретарі Прокоп Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Мукачево матеріали цивільної справи
за позовом ОСОБА_1, яка також діє в інтересах ОСОБА_2
до відповідача ОСОБА_3
третя особа виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області
про припинення право спільної сумісної власності та встановлення часток у праві спільної сумісної власності,
ОСОБА_1, яка також діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду в особі представника ОСОБА_4 з позовом про припинення право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.
Також предмет позову містить вимоги про:
· Встановлення рівних часток кожного із співвласників у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1;
· Визначення за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 частку у спільній частковій власності у розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1;
· Визначення за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 частку у спільній частковій власності у розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1;
· Визначення за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 частку у спільній часткові власності у розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо належності ОСОБА_2 із відповідачем на праві особистої спільної сумісної власності Квартири. Проте, після смерті спадкодавця ОСОБА_5, спадщину у встановленому законом порядку, шляхом видачі нотаріусом Свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_2 не може прийняти, оскільки не визначені частки власників квартири, зокрема і за померлою.
В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, натомість від представника позивача до суду надійшло письмове пояснення від 17.04.2015 року (а.с. 32-34), відповідно якого просив задоволити позов, посилаючись на захист прав та інтересів ОСОБА_2, яка не може реалізувати своє право на отримання Свідоцтва про право на спадщину за померлою матір»ю ОСОБА_5 без виділення часток у спільній сумісній власності на Квартиру.
Уповноважений представник третьої особи у судове засідання також не з'явився, натомість подав до суду клопотання (а.с. 35) про розгляд справи без його участі. Вирішення позовні вимог залишив на розсуд суду.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень суду не надала, а тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Згідно з даними свідоцтва про право власності на житло від 02 квітня 2001 (а.с. 8) Квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 в «рівних долях».
Згідно з даними свідоцтва про народження ОСОБА_2, серії НОМЕР_1 від 09.03.1999 року, її батьками вказані - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 11).
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.12.2014, актовий запис №916 (а.с.10).
Відповідно до довідки про склад сім»ї виданої у 2015 році, у Квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 14).
Витягом з рішенням «Про встановлення опіки та піклування» від 25.09.2012 стверджується, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 призначено опікуном над онукою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 15-16).
При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження у справі суд, також виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.
Згідно з положеннями частини другої ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.
Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 (далі - Постанова №7) відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.
Відповідно до ст.ст. 355, 368 Цивільного кодексу України України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Субєктами права спільної сумісної власності можуть бути і фізичні особи.
Положеннями ст.372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Така домовленість щодо нерухомого майна оформлюється договором, який укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Аналогічне положення щодо рівності часток співвласників спільного сумісного майна міститься в ст.370 ЦК України.
За визначенням даним у ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з положеннями ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частинами першою та третьою ст. 1296 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Поряд з цим, частини перша та друга ст. 1297 Цивільного кодексу України містять нормативне правило, за яким спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша ст. 1298 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин першої - другої ст. 1299 Цивільного кодексу України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу).
Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.
Так, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємця, який прийняв спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством та законом не вимагається для оформлення права на спадщину рішення суду про визначення частки спадкодавця та іншого співвласника у спільній сумісній власності, тому в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, тобто винесення нотаріусом у встановленому Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, порядку обґрунтованої постанови, особа може звернутися до суду щодо оскарження постанови.
Як роз'яснено у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 вищевказаної Постанови).
Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа Мукачівської державної нотаріальної контори від 28 квітня 2015 року, за померлою ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 із заявою про право на спадщину спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилась, в підтвердження чого надала суду також Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру від 28.04.2015 (а.с. 40-41).
Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.
Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
З цього приводу слід зазначити, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщини в порядку, установленому цивільним законодавством (п. 23 Постанови №7).
Згідно із ст. 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.
Нотаріус також перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних доказів того, що нею втрачена можливість оформлення спадщини в нотаріальній конторі, постанови нотаріуса про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину у матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визначення часток в праві спільної сумісної власності на Квартиру, припинення спільної сумісної власності, оскільки сторонами у справі не надано, а судом не встановлено жодних доказів, які б свідчили про наявність домовленостей між співвласниками спірної квартири щодо частки кожного з них у праві власності на неї, а отже такі частки за змістом ст.ст.370, 372 ЦК України вважаються рівними, при цьому діюче законодавство не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця для оформлення права на спадщину.
Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, у зв'язку з відсутністю порушення, невизнання або оспорювання права позивача на спадщину, яка відкрилося після смерті ОСОБА_5, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо її захисту, а тому вважає, що підстав для задоволення позову немає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 10, 14, 15, 57-60, 169, 212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
1. У задоволенні позову ОСОБА_1, яка також діє в інтересах ОСОБА_2 - відмовити повністю.
2. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Кость