У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 1 лютого 2013 року він був прийнятий на посаду менеджера із зовнішньоекономічної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» (далі - ТОВ «Сіті Транспорт Груп») з посадовим окладом у розмірі 2 500 грн, однак заробітна плата за період з липня 2013 року до жовтня 2013 року йому не виплачена, у зв'язку з чим 7 листопада 2013 року він направив відповідачу заяву про звільнення. На час звернення до суду розрахунку з ним не проведено та трудову книжку належним чином не оформлено.

Ураховуючи викладене, позивач, збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на його користь не виплачену на день звільнення заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, вихідну допомогу при звільненні в розмірі тримісячного заробітку, компенсацію за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди. Також ОСОБА_4 просив зобов'язати відповідача оформити йому належним чином трудову книжку із зазначенням підстави звільнення ч. 3 ст. 38 КЗпП України та датою звільнення 29 листопада 2013 року.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 12 500 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 5 402 грн 88 коп., 7 500 грн вихідної допомоги та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 500 грн. Зобов'язано відповідача оформити належним чином ОСОБА_4 трудову книжку із зазначенням підстави звільнення ч. 3 ст. 38 КЗпП України та датою звільнення 29 листопада 2013 року. У решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивач звільнений з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, цей наказ є чинним, позивач його не оспорював, а суд вийти за межі позовних вимог не має права (ст. ст. 10, 11 ЦПК України). У зв'язку з цим вимоги позивача про внесення змін до трудової книжки та, як наслідок, стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (ст. ст. 44, 116, 117 КЗпП України) є безпідставними. Не доведеними є і вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта