АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4239/15 Справа № 186/287/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кривошея С. С. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі:Порубай М.Л.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Першотравенського міського суду, Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 17 846 гривень 79 копійок.

Позовні вимоги були уточнені 29 липня 2014 року.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08 січня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду про те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтвердженням підписом у заяві.

Позивач зазначав, що сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначений порядок і умови укладення договору приєднання.

Вказував на те, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, цей договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо ж протягом вказаного терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично лонгується на такий же термін.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

У порушення норм ст.,ст.526, 527, 530, 599, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 12 січня 2014 року ОСОБА_3 має заборгованість в сумі 17 846,79 гривень, яка складається з наступного:

- 11 331,98 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5 188,77 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 500 гривень штраф (фіксована частина);

- 826,04 гривень - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" вказану суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 08 січня 2008 року та судові витрати.

Відповідач надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що не згідна з позовом з наступних підстав.

Вона дійсно 08 січня 2008 року отримала кредит в сумі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних.

Після укладення договору вона виконувала свої зобов'язання. Але у зв'язку з хворобою, а потім і встановленням їй групи інвалідності виникла заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Кошти які вона сплачувала позивач зараховував на сплату відсотків. Станом на 19 листопада 2008 року заборгованість за кредитним договором складала 3 998 гривень, яка була з неї стягнута судовим наказом Першотравенського міського суду від 19 листопада 2008 року.

Зазначену суму позивач утримував з її депозитного рахунку за своєю ініціативою.

У своєму позові позивач не надав відомостей про утримання або сплату стягнутої за судовим наказом суми, а лише відрахував від заборгованості суму, визначену судовим наказом.

Крім того позивач, на протязі 5 років 4 місяців не звертався до неї з будь якими вимогами про сплату заборгованості і своїми діями навмисно створював умови для збільшення заборгованості.

До цього часу вона вважала, що позивач у повному обсязі утримав з її депозитного рахунку всю суму заборгованості, визначену судовим наказом від 19 листопада 2008 року. За її підрахунком позивач утримав з її депозитного рахунку 10 000 гривень, що перевищує суму заборгованості визначену судовим наказом.

Просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність, оскільки в позивача на заявлення вимоги, викладеної ним у позові, немає права у зв'язку зі спливом строку її пред'явлення, та відмовити в задоволенні позову.

Рішенням суду від 23 лютого 2015 року стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 січня 2008 року в сумі 17 846 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок шість) гривень 79 копійок, з яких 11 331,98 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 188,77 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 826,04 гривень - штраф (процентна складова) та судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення, справу повернути на новий розгляд в той же суд у іншому складі суддів.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 08 січня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач грошові зобов'язання виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим, 19 листопада 2008 року Першотравенським міським судом на підставі судового наказу стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку 3998,35 гривень заборгованості за кредитом і 15,00 гривень судових витрат .

Статтею 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Ураховуючи суть, призначення та правову природу наказного провадження, на подання заяви про видачу судового наказу поширюється переривання позовної давності.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 заборгувала 17 846, 79 гривень, з яких: 11331, 98 гривень становить заборгованість за процентами за користування кредитом, 5188, 77 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 гривень - штраф (фіксована частина) і 826,04 гривень - штраф (процентна складова),

13 лютого 2014 року Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача на його користь вказаної суми.

Згідно вимог ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач заявила клопотання про застосування позовної давності до спірних відносин і відмову з цієї підстави у задоволенні позову .

Із розрахунку заборгованості відповідача за спірним кредитним договором убачається, що останній платіж у розмірі 1936,76 гривень здійснено 09 квітня 2013 року шляхом списання Банком грошових коштів з депозитного рахунку боржника, що також підтверджується сторонами по справі.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком і клієнтом.

Згідно п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, передбачено, що якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Відповідно до п.5.6 Правил користування платіжною карткою утримувач карти поручає банку списувати з будь-якого рахунку утримувача, відкритого в банку, зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, в тому числі мінімального обов'язкового платежу, якщо він зазначений в заяві клієнта і в пам'ятці клієнта, а також списання помилково перерахованих сум, по яким утримувач не являється належним поручителем.

Списання грошових коштів здійснюється у відповідності до встановленого законодавством порядку.

Частиною 1 ст.598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, що передбачені договором або Законом (ст.ст.598-601, 604-609 ЦК України), зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки зобов'язання в повному обсязі не було виконане, кошти позивачу не повернуті, відповідач несе відповідальність відповідно умов кредитного договору у зв'язку з несвоєчасним поверненням отриманих коштів (ст.549 ЦК України).

Ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним угоди та не позбавляє позичальника права вимагати від відповідача його належного виконання.

З виписки по особовому рахунку, наданої позивачем вбачається, що з рахунку ОСОБА_3 09 квітня 2013 року проводилося договірне списання коштів, при цьому такі дії банку відповідачем не оскаржені, незаконними не визнані, тому на дані правовідносини розповсюджуються положення ч.ч.1,3 ст.264 ЦПК України, тобто відрахування позовної давності починається з моменту останнього списання коштів з рахунку боржника.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що у порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала і тому (відповідно до розрахунку заборгованості) заборгованість за кредитом станом на 12 січня 2014 року складає 17 846,79 гривень, з яких 11 331,98 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 188,77 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 826,04 гривень - штраф (процентна складова).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що відповідач, згідно умов договору на які вона погодилась, надала банку право списувати кошти з усіх її поточних рахунків при настанні строків платежів, що і здійснювалось банком в межах сум заборгованості та з дотриманням вимог чинного законодавства. Тобто, відрахування позовної давності починається з моменту останнього списання коштів з рахунків боржника. Тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 17 846,79 гривень, з яких 11 331,98 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 188,77 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 826,04 гривень - штраф (процентна складова) слід стягнути з ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ "Приватбанк" та стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк"судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що на 19 листопада 2008 року заборгованість за кредитним договором складала 3 998 гривень, яка була стягнута з відповідача судовим наказом Першотравенського міського суду від 19 листопада 2008 року і зазначену суму позивач утримував з її депозитного рахунку за своєю ініціативою, необґрунтовані.

Укладеним між сторонами договором передбачено списання банком сум із картки відповідача.

В позові позивач не надав суду відомостей про утримання або сплату стягнутої за судовим наказом суми, а лише відрахував від заборгованості суму, визначену судовим наказом.

Посилання в скарзі на те, що позивач на протязі 5 років 4 місяців не звертався до неї з будь - якими вимогами про сплату заборгованості і своїми діями навмисно створював умови для збільшення заборгованості, не може бути підставою для скасування ухваленого правильного рішення суду.

Аналізуючи умови кредитного договору сторін по справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 зазначеного Кодексу), а не закінченням строку дії договору (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. у справі № 6-14цс14) яка є обов'язковою для застосування всіми судами України.

Згідно зі ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашеня кредиту), про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності щодо кожного з платежів (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. у справі № 6-20цс14).

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

Згідно із ч. 1 ст. 254 зазначеного Кодексу строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 квітня 2014 р. у справі № 6-24цс14).

За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку), яким установлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 зазначеного Кодексу) (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 червня 2014 р. у справі № 6-61цс14)

Інші доводи скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавста, яке регулює спірні правовідносини, встановленим обставинам і матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності на підставі закону.

При розгляді спору суд І інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сто- рін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду, Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.