Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ЗІНЧЕНКО С.П., ХАРЕЧКО Л.К.
при секретарі:Шкарупі Ю.В.
за участю:представників сторін: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 грудня 2014 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ТехНова» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2013 року до суду звернулось ТОВ фірма «ТехНова» про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за послуги з теплопостачання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачу надаються послуги з опалення житлової площі, місць загального користування та підігріву води, але плату за отримані послуги відповідач не вносить. У 2011 році ТОВ зверталось до Деснянського районного суду м. Чернігова з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплопостачання з ОСОБА_6 Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.07.2013 року судовий наказ від 03.06.2011 року скасований.

За період з 01.01.2008 року по 01.08.2013 року виникла заборгованість у розмірі 17281 грн. 78 коп., яка розрахована згідно тарифів, затверджених рішенням міськвиконкому.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь фірми «ТехНова» 15 893 грн. 28 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ТехНова» 229 грн. 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме, в частині стягнення з відповідача боргу за послуги з теплопостачання в розмірі 3618 грн. 54 коп.

Апелянт зазначає, що розрахунок боргу за період з жовтня 2007 року по листопад 2011 року здійснено позивачем, з якого не вбачається, яким чином отримана сума боргу за конкретний місяць і яким чином вона була розрахована, а сума боргу за період з 01.01.2008 року по 01.08.2013 року розрахована позивачем з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 12.11.2013 року.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.12.2007 року № 17105559, ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2007 року.

02.12.2011 року у квартирі встановлений та прийнятий в експлуатацію вузол обліку теплової енергії, про що складений акт від 02.12.2011 року.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь позивача заборгованість по комунальним послугам, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлові - комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник, наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Такий висновок суду відповідає вимогам зазначеного вище закону.

Проте визначаючи розмір заборгованості та період його стягнення і відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності, суд виходив з того, що перебіг позовної давності у зв"язку з видачею судового наказу було перервано.

З таким висновком суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він суперечить вимогам ч.2 ст. 264 ЦК України: позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.07.2013 року скасований судовий наказ цього суду від 03.06.2011, що був виданий за заявою ТОВ фірми «ТехНова» про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 13 440, 01 грн. за період з жовтня 2007 року по грудень 2010 року.

Звернувшись з позовом, позивач уточнивши вимоги, просив стягнути заборгованість за період з 23.05.2008 року по 01.08.2013 року в сумі 15927 грн. 89 коп.

Тобто, сума заборгованості та період, визначений у заяві про видачу судового наказу також відрізняються від суми заборгованості і періоду, зазначеному у позовній заяві.

Статями 257, 261 ЦК України визначено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Його перебіг починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Про порушення свого права позивач дізнався ще у 2008 році.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

24.12.2014 року відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи пропуск строку позовної давності, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.01.2008 року по 12.11.2010 року не підлягають задоволенню, оскільки згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Звернення до суду з заявою про видачу судового наказу не перериває строку позовної давності, а тому за період з листопада 2010 року по липень 2013 року заборгованість за послуги з теплопостачання складає 3618 грн. 54 коп.

За таких підстав, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, шляхом зменшення стягнутої судом першої інстанції суми заборгованості з 15893 грн. 28 коп. до 3618 грн. 54 коп.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 257, 264 ЦК України ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 грудня 2014 року змінити, шляхом зменшення стягнутої судом першої інстанції суми заборгованості з 15893 грн. 28 коп. до 3618 грн. 54 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: