Справа № 2/593/214/2015
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" серпня 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Данилів О.М.,
при секретарі Паньків М.М.
за участі позивачки ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 військової частини НОМЕР_1 , третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя про визнання права на проживання,-

В С Т А Н О В И В :
Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , вказуючи на те, що їм житловою комісієї в/ч НОМЕР_1 у 2005 році на законних підставах було надано для проживання приміщення АДРЕСА_1 , яке в подальшому вони реконструювали у двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , і хоч в даний час будинок, в якому знаходиться зазначена квартира, здано в експлуатацію як житловий, однак в/ч НОМЕР_1 відмовилася визнати за ними право на проживання у вищевказаній квартирі, а поскільки вони вважають, що мають право на проживання у зазначеному реконструйованому за їх кошти житлі, звернулися до суду з позовом про визнання за ними права на проживання у ньому.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, пояснила, що її сімя з 2005 року постійно проживає у квартирі АДРЕСА_3 , яка документально була надана її чоловікові на проживання із сімєю. Зазначене приміщення вони за власні кошти відремонтували та з дозволу відповідача провели його реконструкцію: провели газ, воду, опалення, встановили сантехніку, за власні кошти встановили вікна, двері, водяні та газові лічильники. В даний час вони постійно проживають в місті Бережанах та іншого житла, окрім спірного, не мають, а тому просить позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 позовні вимоги, викладені ним у заяві, підтримала, просить їх задоволити. В обґрунтування заявлених вимог дала пояснення, які за своїм змістом аналогічні змісту позовної заяви.

Позивачка ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задоволити.

Представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 позову не визнав, просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову послався на те, що юридично квартири АДРЕСА_1 не існує. Поряд з цим він визнав той факт, що фактично така квартира є і має всі ознаки житла, і позивачі в ній проживають на законних підставах так як рішенням комісії їх було вселено у зазначене приміщення. Також визнав, що спірна квартира реконструйована і придатна для проживання і фактично позивачі в ній проживають, а отже, право позивачів на проживання у зазначеному житлі не порушене і воно ніким не оспорюється, а тому сам предмет спору у даній справі відсутній. Далі представник відповідача пояснив, що військова частина НОМЕР_1 не може бути відповідачем за заявленими вимогами, оскільки не в її компетенції вирішувати житлові питання позивачів, відання цього питання належить до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя.

Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя в судове засідання повторно не з`явився, хоч був належним чином повідомленим про день і час розгляду зазначеної справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення йому судових повісток, а тому суд у відповідності із вимогами ст. 36 ЦПК України вирішив розглядати справу у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та представника відповідача в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги позивачів слід задоволити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, й визнання права особи.

Згідно ч.3 ст. 326 ЦК України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Як вбачається із ст. 1 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" № 3046-111 від 7 лютого 2002 року із відповідними змінами, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, тощо.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюється у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Положеннями ч.І ст. 382 ЦК України встановлено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Як вбачається із ч.І ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 3 січня 2006 року перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , має вислугу служби у Збройних Силах України 32 роки, є учасником бойових дій та інвалідом війни 3-ої групи. В 2012 році звільнився з військової служби за станом здоров`я, однак і далі на день розгляду справи продовжує перебувати у трудових відносинах із в/ч НОМЕР_1 . ОСОБА_4 разом із своєю дружиною ОСОБА_1 (15 років працювала у в/ч НОМЕР_1 , в даний час є пенсіонер по віку) та дочкою ОСОБА_6 зареєстровані та постійно проживають в АДРЕСА_4 , так як ні він, ні члени його сімї іншого житла в м. Бережанах не мають та на день розгляду справи перебувають на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 на загальній черзі під № 13, а на позачерговій черзі - як учасник бойових дій - під № 3.

Вищенаведене підтверджується поясненнями позивачки ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_4 , не заперечується у судовому засіданні представником відповідача та підтверджуються також оглянутими у судовому засіданні документами:

?довідкою № 109, виданою 6 липня 2015 року в/ч НОМЕР_1 , з якої видно, що позивач ОСОБА_4 з 3 січня 2006 року проходив службу у в/ч НОМЕР_1 ;

? посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 27 січня 1997 року в/ч НОМЕР_3 , з якого видно, що ОСОБА_4 є ветераном війни та учасником бойових дій;

?посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Тернопільським облвійськкоматом 12 січня 2006 року, з якого видно, що позивачу ОСОБА_4 з 31 грудня 2005 року призначена пенсія за вислугу строку служби;

?посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим 18 вересня 2012 року Управлінням праці та соціального захисту населення, з якого видно, що ОСОБА_4 є інвалідом 3-ї групи та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів та інвалідів війни;

?трудовою книжкою, виданою 22 жовтня 1975 року на прізвище ОСОБА_1 , з якої видно, що вона з жовтня 1999 року по вересень 2011 року перебувала у трудових відносинах із в/ч НОМЕР_1 ;

? пенсійним посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим Управлінням Пенсійного Фонду на імя ОСОБА_1 , з якого видно, що з травня 2012 року вона є пенсіонером за віком;

- довідкою № 126, виданою 11 серпня 2015 року в/ч НОМЕР_1 , з якої видно, що позивач ОСОБА_4 з сімєю перебуває на картирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 на загальній черзі під № 13, а на позачерговій черзі під № 3;

- списком військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та станом на 1 січня 2015 року перебувають на обліку у військовій частині НОМЕР_1 в загальній черзі, який затверджений 10 лютого 2015 року т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , у якому під № 13 числиться підполковник запасу - позивач ОСОБА_4 із сімєю;

- списком осіб, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень у військовій частині НОМЕР_1 станом на 1 грудня 2014 року, де під № 3 числиться позивач ОСОБА_4 із сімєю, як такий, що має право на позачергове одержання жилих приміщень- як учасник бойових дій.

Із витягу з протоколу № 7, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , видно, що 17 серпня 2005 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 у будинку по АДРЕСА_5 був проведений розподіл та виділення приміщень для тимчасового поліпшення житлових умов військовослужбовцям. Цей же протокол свідчить про те, що цього ж числа позивачу ОСОБА_4 житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було виділено для проживання приміщення № 7 (дві кімнати), в якому він разом із сімєю проживає по даний час, що в свою чергу є свідченням того, що позивач ОСОБА_4 у займаному ним приміщенні проживає із сімєю на законних підставах.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бережанської міської ради № 302 від 12 грудня 2006 року надано дозвіл в/ч НОМЕР_1 на реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_5 .

На підставі рішень Бережанської міської ради № 721 від 26 травня 2005 р. та № 552 від 03 квітня 2008 р. військовій частині НОМЕР_1 , де розташоване військове містечко і спірний будинок, в постійне користування передано земельну ділянку площею 0,4289 га, що стверджується Державним актом серії ЯЯ № 296329, виданим 06 червня 2008 року головою Бережанської міської ради та начальником управління земельних ресурсів в Бережанському районі.

Спільним наказом начальника Бережанського гарнізону № 18 від 23 листопада 2009 р. та начальника КЕВ м. Тернопіль № 614 від 27 листопада 2009 р. було створено комісію для переведення адміністративної будівлі 2/1 АДРЕСА_5 в гуртожиток для проживання сімей військовослужбовців та прийняття в експлуатацію. Згідно акту № 3017 від 01 грудня 2009 року даний адмінбудинок переведений у гуртожиток для проживання сімей військовослужбовців, реконструйованого за кошти фізичних осіб.

Рішенням виконавчого комітету Бережанської міськради № 377 від 15 грудня 2011 року надано дозвіл в/ч НОМЕР_1 на виготовлення попередніх планувальних рішень з метою реконструкції адміністративного будинку АДРЕСА_6 під багатоквартирний будинок.

Декларації про готовність об"єкта до експлуатації № ТП 11 від 19 травня 2014 р. та № ТП 77 від 13 лютого 2015 р. свідчать про те, що спірне приміщення є житловим будинком з квартирами, придатне до експлуатації. Про це, зокрема, свідчить і відмітка (штамп) Бережанського МБТІ від 21 листопада 2011 року на зведеному оціночному акті будинковолодіння АДРЕСА_5 , в якому зазначено, що переобладнано адмінбудинок під житловий із конкретизацією житлової та нежитлової площі по кожній квартирі.

Пунктом 1 Постанови КМУ № 461 від 13 квітня 2011 р. "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" визначено, що прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а пунктом 13 зазначеної Постанови передбачено, що зареєстрована Декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Той факт, що позовні вимоги позивачів про їх право на проживання у спірному приміщенні є підставними, підтверджується діями позивача ОСОБА_4 , який після поселення у виділене йому приміщення АДРЕСА_1 за власні кошти провів будівельні роботи по переведенню нежитлового приміщення в житлове, що підтверджується долученими до матеріалів справи договорами на газопостачання та водовідведення, оглянутим проектом газовідведення, технічними умовами водовідведення, представленими позивачами товарними чеками про купівлю ними будівельних матеріалів. Крім того, ОСОБА_4 укладалися договори із відповідними установами, які діють і по сьогоднішній день, по наданню комунальних послуг в житловому

приміщенні, з приводу користування яким і виник спір.
Підставність позовних вимог позивачів на проживання у спірному приміщенні підтверджується договором № 7 найму житла в будинках КЕВ м.Тернопіль від 01 вересня 2006 року, згідно якого КЕВ м. Тернополя, як наймодавець і ОСОБА_4 , як наймач, уклали договір про те, що наймодавець надає наймачу та членам його сім`ї у безстрокове користування житлове приміщення у будинку за адресою АДРЕСА_5 (7).

Із оглянутої в судовому засіданні будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_5 , видно, що як і інші мешканці зазначеного

будинку, які є зареєстровані в інших квартирах, позивач ОСОБА_4 та члени його сім`ї

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 значаться зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку.

Таким чином, діями КЕВ м. Тернопіль фактично визнано право за позивачами на вказане житло.

В судовому засіданні зазначеного факту сторона відповідача не заперечила, а отже фактично визнала право позивачів на проживання у спірному житлі.

Судом також встановлено, що 11 грудня 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до відповідача в особі командира та голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 із проханням видати йому ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 і тим самим визнати за ним та членами його сім`ї право на проживання у зазначеному житлі, однак командир військової частини НОМЕР_1 та голова житлової комісії військової частини НОМЕР_1 12 грудня 2014 року за вих. №-1393 надіслали позивачу відповідь, якою відмовили йому у видачі ордера та визнанні за ним і членами його сім"ї права на проживання у вищезазначеній квартирі АДРЕСА_3 , яка знаходиться за вказаною адресою. Як підстави прийняття такого рішення зазначено, що вказаний будинок був адміністративним, а в 2014 році реконструйований під 10-ти квартирний житловий будинок. Таку відмову суд розцінює як фактичне не визнання стороною відповідача права позивача та членів його сім`ї на проживання у вказаному житлі.
Враховуючи пояснення відповідача суд вважає необґрунтованими його посилання на те, що військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем за заявленими позовними вимогами, виходячи із наступного.
Згідно п.1.11, 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ № 737 від 30 листопада 2011р. та зареєстрованої в МЮУ за № 24/20337 від 10 січня 2012 р. - усі питання, пов`язані із перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішується за місцем проходження служби, перебування на обліку або в судовому порядку.

Із довідки № 26/1235 від 21 листопада 2006 р. , виданої МОУ КЕВ м. Тернопіль, вбачається, що будівля інв.2/1 (військове містечко) у АДРЕСА_5 є власністю Міністерства Оборони України, знаходиться на балансі в КЕВ м. Тернопіль та передана в постійне користування в/ч НОМЕР_1 , що стверджується актом прийняття - передачі основних засобів від 17 листопада 2014 року. Отже, військова частина НОМЕР_1 є управителем і користувачем вищезгаданого житлового будинку, у якому знаходиться спірна квартира і саме військова частина не визнала та заперечила право сторони позивача на проживання у цьому житлі, тобто вона є належним відповідачем по даному позову.

Не заслуговують на увагу і не приймаються судом також посилання сторони відповідача на те, що в даний час не проведено реєстрації згаданого житла, оскільки про такий факт відомості у Реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, бо законом не передбачено, що будівля (приміщення) набуває статусу житлового лише у випадку внесення таких відомостей у Реєстр речових прав на нерухоме майно. Сама сторона відповідача визнала і не оспорила той факт, що квартира АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою фактично має всі ознаки житла і придатна для проживання.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані стороною та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оцінивши та всебічно перевіривши всі подані докази по справі, як в обґрунтування заявлених вимог так і в підтвердження заперечень проти позову, суд вважає, що у судовому засіданні підтверджено належними й допустимими доказами ті факти, що позивачі на підставі ордера правомірно вселені у спірне жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 . Позивачі з дозволу управителя майна - військової частини НОМЕР_1 за власний кошт здійснили реконструкцію і переобладнання зазначеного приміщення у жиле та придатне для проживання, вони є зареєстрованими у ньому й іншого житла в м. Бережанах не мають. А так як

відповідачем по справі в особі військової частини НОМЕР_1 їх право на проживання у цьому житлі не визнається, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і право позивачів підлягає захисту та відновленню шляхом постановлення судового рішення про визнання за ними права на проживання у
квартирі АДРЕСА_1 .

З огляду на вищевикладене, на підставі ч.1 ст. 310, ст. 379, ч.2 ст. 382 ЦК України, ст.ст.1,3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", п.п.4.9 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», п.п.4.5, 4.10 "Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 212-215, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов задоволити.
Визнати за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бережанського
районного суду Тернопільської області Данилів О.М.