Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Журавель В.І.,

Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Умань-Агро» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та відшкодування завданих збитків, за касаційною скаргою дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Умань-Агро» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 13 листопада 2006 року № 188, укладений між ОСОБА_4 та Державним підприємством «Ілліч-Агро Умань» Відкритого акціонерного товариства «ММК ім. Ілліча» (далі - ДП «Ілліч-Агро Умань «ВАТ «ММК ім. Ілліча») - на даний час дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії «Умань-Агро» (далі - ДП «Умань-Агро»), про передачу в оренду земельної ділянки площею 3,0883 га (рілля), кадастровий номер :02:000:0725, в адміністративних межах Томашівської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстрований 04 грудня 2006 року за № 71 в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 13 листопада 2006 року № 188, укладений між ОСОБА_4 та ДП «Ілліч-Агро Умань «ВАТ «ММК ім. Ілліча» на зазначену вище земельну ділянку строком на 20 років, починаючи з дати його державної реєстрації, що є неможливим і не відповідає дійсності, так як вказаний договір ОСОБА_4 не укладався.

Відповідно до висновку комплексного експертного почеркознавчого та технічного дослідження документів №№ 336-П, 1025 підпис у графі «Орендодавець» на четвертій сторінці вказаного договору оренди землі виконано не громадянкою ОСОБА_4, а іншою особою.

Вказував, що право власності на згадану земельну ділянку на даний час в порядку спадкування набув він на підставі свідоцтва про спадщину від 23 травня 2013 року № 1-504 і як законний власник має право вимагати відновлення своїх порушених прав та інтересів.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 13 листопада 2006 року № 188, укладений між ОСОБА_4 та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» про передачу в оренду земельної ділянки площею 3,0883 га (рілля), кадастровий номер :02:000:0725, в адміністративних межах Томашівської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстрований 04 грудня 2006 року за № 71 в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Умань-Агро» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в позові, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 3,0883 га в адміністративних межах Томашівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

13 листопада 2006 року між ОСОБА_4 та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» укладено договір оренди № 188 земельної ділянки площею 3,0883 га (рілля), кадастровий номер :02:000:0725, в адміністративних межах Томашівської сільської ради Уманського району Черкаської області, строком на 20 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Даний договір зареєстрований 04 грудня 2006 року за № 71 в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Після її смерті вказана земельна ділянка та, відповідно, всі майнові права та обов'язки, пов'язані з її володінням, використанням, розпорядженням нею, перейшли в порядку спадкування за заповітом до ОСОБА_3, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23 травня 2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 травня 2013 року.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі.

Статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір укладений сторонами у письмовій формі та зареєстрований 04 грудня 2006 року у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Згідно з висновком 336-П № 1025-ТЕД комплексного експертного почеркознавчого дослідження та технічного дослідження документів судового експерта Черкаського відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України Мамчура О.В. підпис у графі «Орендодавець» на четвертій сторінці договору оренди землі від 13 листопада 2006 року № 188 виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, посилаючись на вищезазначений висновок експертного почеркознавчого дослідження, виходив із того, що оскільки ОСОБА_4 договір оренди не підписувала, то його слід визнати недійсним.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Однак суд першої інстанції не перевірив, чи наданий позивачем до суду висновок експерта відповідає розділу 1 «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (чинних на час проведення експертизи). Експерт, який проводив дослідження, у судове засідання не викликався та не попереджався про відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 КК України, за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Невиконання цих вимог робить неможливим використання цього висновку як висновку експертизи у даній справі.

Крім того, в матеріалах справи міститься фотокопія висновку експертизи, ніким не завірена.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив в достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Зокрема, суд не надав жодної оцінки тій обставині, що позов поданий спадкоємцем ОСОБА_4 19 травня 2014 року, тобто майже через два роки після смерті останньої, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а висновок експертизи, який покладений в основу судового рішення, зроблений 11 червня 2012 року, після смерті орендодавця і за 2 роки до звернення до суду.

Також суд залишив поза увагою й той факт, що висновок експертизи є одним із доказів і не має пріоритету перед іншими видами доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому суд взагалі не дослідив і не надав ніякої оцінки факту отримання ОСОБА_4 орендної плати, що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував обставин справи та не надав їм належної оцінки, ухвалив судове рішення, що не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, у зв'язку з чим таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Умань-Агро» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.М. Ситнік