копія Справа №705/4588/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Черниш Т.О.

при секретарі Шевчук Н.С. .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинковолодіння , відшкодування майнової шкоди і компенсацію моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Зважаючи на складність викладення повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 15, 10, 11, 57-64,208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про розподіл будинковолодіння, відшкодування майнової шкоди і компенсацію моральної шкоди .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис Т.О. Черниш

З оригіналом вірно: Суддя:

копія Справа №705/4588/14ц

2/705/136/15

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Черниш Т.О.

при секретарі Шевчук Н.С. .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинковолодіння , відшкодування майнової шкоди і компенсацію моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про розподіл будинковолодіння, відшкодування майнової шкоди і компенсацію моральної шкоди . В позові позивач вказує, що йому та відповідачу на праві спільної власності належить 1/3 частини будинковолодіння по АДРЕСА_2, згідно договору дарування № 2-1577 від 27.05.1994 року. За минулий рік між ними склався несправедливий порядок користування. ОСОБА_2 штучно збільшила свою долю по загальній і житловій площі квартири та земельній ділянці , застосувавши ефективну схему - рейдерство. Майнова і моральна шкода на протязі останніх 3 років за незаконне переведення спільної власності в приватну складає відповідно по 15000 грн. Перемови напряму з ОСОБА_2 безрезультатні , спільне володіння і користування майном не можливе із-за сварок і розбрату. Просить суд провести розподіл будинковолодіння по АДРЕСА_2 між ним і ОСОБА_2 відповідно до договору дарування по 50 % залучив згідно ухвали суду для цього спеціалізовані організації для розрахунку ідеальної долі по результатам інвентаризації та схем розподілу наданих судово - будівельною експертизою. Відшкодувати майнову шкоду у розмірі 15000 грн. і компенсацію моральної шкоди -15000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, та просила відмовити у його задоволенні повністю.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини

Сторонам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить кожному в рівних долях 1/3 частини будинковолодіння по АДРЕСА_2 згідно договору дарування № 2-1577 від 27.05.1994 року ( а.с.- 24). Інформацію та відповідно належні документи про існування або відсутність інших власників, сторони в судовому засіданні суду не надали, як і не надали будь-якої технічної документації відносно даного будинковолодіння по АДРЕСА_2 Черкаської області.

У відповідності до ст. 316 ЦК України,- правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 317 ЦК України,- власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ст. ст. 355 і 356 ЦК України,- майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 358 ЦК України, - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Ст. 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Головною умовою виникнення таких цивільних прав та обов'язків є юридичний факт, а саме обставини реального життя, з якими норми цивільного права пов'язують встановлення, зміну, припинення, призупинення та поновлення цивільних правовідносин. Підставами виникнення правовідносин по відшкодуванню шкоди є спричинення шкоди майну потерпілого, а умовами є причинний зв'язок між діяннями, спрямованими на завдання шкоди та самою шкодою, а також вина особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач заявив позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 15 000 грн.. Однак, на підтвердження даної матеріальної шкоди, не надав суду на підтвердження належних документів. Вказані матеріальні витрати, не знайшли свого обґрунтування, їх доцільність, а також винуватість ОСОБА_4 у їх виникненні, не доведена належними на те доказами.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та ( або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, що встановлені чинним законодавством України, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди в т.ч. і моральної підлягають:наявність шкоди;протиправність діяння заподіювача шкоди;наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями; наявність вини особи ( до якої пред'явлено позов) в її заподіянні, за виключенням випадків встановлених чинним законодавством.

Отже, відповідно до Конституції України і положень нормативно-правових актів, в тому числі відповідних положень ЦК України, право на відшкодування моральної шкоди повинно бути передбачено чинним законодавством України, заподіювач шкоди повинен діяти протиправно. Позивач повинен довести наявність такої шкоди та наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача. Разом з тим, як в позовній заяві так і в поясненнях в суді, посилання ОСОБА_1. про те, що йому спричинена моральна шкода ( яку позивач оцінив в 15 000 грн. і належним чином не обґрунтував в чому саме полягає неправомірність дій відповідача, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди і якими доказами це підтверджується) безпідставні, так як у відповідності до ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Позивач в судовому засіданні жодного разу не вказав на те, в чому ж полягає порушення прав позивача оспорюваним будинковолодіння, якщо 1/3 частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, залишається у власності позивача. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав та яких саме..Адже позивач проживає у даному будинковолодінні по АДРЕСА_2, а відповідач мешкає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України, рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обов'язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив належних та обґрунтованих питання в судовому засіданні про їх витребування.

Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 15, 10, 11, 57-64,208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про розподіл будинковолодіння, відшкодування майнової шкоди і компенсацію моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис Т.О. Черниш

З оригіналом вірно: Суддя: