Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача - Круценка В.В.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Ленінський-19» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Житлово-будівельний кооператив «Ленінський-19» звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що в квартирі АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_5, який був членом ЖБК «Ленінський -19». ОСОБА_5 помер в 1994р., проте в квартирі залишились проживати його онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані у вищевказаній квартирі.

Після смерті ОСОБА_6 спадкове майно, а саме частину пайового внеску покійного ніхто із спадкоємців не прийняв, в державну нотаріальну контору не звертався, пайовий внесок не переоформляв.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_7 не проживає в квартирі з 2002 року, а ОСОБА_4 з 2007 року, місце проживання їх невідомо, перепон в користуванні жилим приміщенням ніхто не чинив. На теперішній час, комунальні послуги за квартиру відповідачі не сплачують, тепло-газо-електропостачання відключено із-за несплати послуг.

Факт не проживання відповідачів на спірній житловій площі підтверджується відповідними актами.

На підставі викладеного, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представників позивача підтримав позовні вимоги, а також підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідач ОСОБА_3 останні роки не проживав в квартирі, оскільки він був притягнутий до кримінальної відповідальності та перебував під вартою.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений за місцем реєстрації, проте за вищевказаною адресою не проживає, що підтверджується відповідним записом житлово-експлуатаційної організації. В зв'язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_5, який був членом ЖБК «Ленінський -19». ОСОБА_5 помер в 1994р., проте в квартирі залишились проживати його онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані у вищевказаній квартирі. (а.с. 10,20)

Після смерті ОСОБА_6 право на спадкове майно, спадкоємцями не оформлювалось. Вищевказаний факт підтверджується листом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 22.11.2013р. (а.с. 58)

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 з 2007 року в квартирі не проживає, місце проживання його невідомо, перепон в користуванні жилим приміщенням ніхто не чинив.

Факт відсутності відповідача на спірній житловій площі підтверджується відповідними актами від 01.01.2013р., 28.12.2012р., 28.10.2012р..

Статтями 71,72 Житлового кодексу України встановлено, що при тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

В той же час, суд вважає, що позовні вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Ленінський-19» до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 необхідно залишити без задоволення за наступних підстав.

Так в позовних вимогах позивач посилається як на доказ відсутності без поважних причини понад шість місяців ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 на акти від 01.01.2013р., 28.12.2012р., 28.10.2012р..

В судовому засіданні дійсно встановлено, що ОСОБА_3 на час складання вищевказаних актів не проживав у вищевказаній квартирі, оскільки перебував під вартою.

Так згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2012р. ОСОБА_3, що мешкав за адресою АДРЕСА_1 був осудженим за вчинення злочину за ч. 2 ст. 186 КК України та йому було призначено міру покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки два місяці. Строк відбування покарання визначений з 02 травня 2012р..

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що ОСОБА_3 до часу його затримання та осудження постійно проживав в квартирі АДРЕСА_1

Свідок ОСОБА_10, яка є членом правління вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Ленінський-19» пояснила, що дійсно ОСОБА_3 проживав в квартирі АДРЕСА_1 проте не постійно, а останнім часом взагалі не проживав. Вона також пояснила, що їй було відомо про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки ОСОБА_3 відбуває покарання до теперішнього часу, то за ним зберігається право на користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2012р. місце проживання осудженого ОСОБА_3 встановлено за адресою АДРЕСА_1, тобто такий факт є в силу ст. 61 ЦПК не підлягає доказуванню.

Суд вважає, що зі сторони представника позивача не було надано достатніх доказів, які підтверджують факт відсутності понад шість місяців ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 до моменту його взяття під варту, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 380 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Враховуючи, що заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2013р., згідно якого ОСОБА_3 було визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 було скасовано ухвалою суду від 25.09.2014р., то необхідно допустити поворот судового рішення, яким відновити реєстрацію відповідача у квартирі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Житлово-будівельного кооперативу «Ленінський-19» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

3. Позовні вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Ленінський-19» до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 - залишити без задоволення.

4. Відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення.

Суддя