Головуючий у І інстанції Матвєєва Ю.О.
Категорія 53 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення заборгованої суми індексації заробітної плати з компенсацією та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь ОСОБА_2 заборговану індексацію заробітної плати з компенсацією за період з 06 березня 2003 року по липень 2006 року включно в сумі 460 грн. 45 коп. та середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією в розмірі 2 500 грн. з утриманням публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином через свого представника телефонограмою (а.с. 7, 50), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Новгородської В.В., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При вирішенні справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 10 січня 1979 року по 19 листопада 2008 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що при звільненні позивачки їй не було виплачено індексацію заробітної плати за період з березня 2003 року по липень 2006 року та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною виплатою і тому позивачка має право на стягнення сум індексації та компенсації заробітної плати за цей період та середнього заробітку за період затримки розрахунку з 19 листопада 2008 року по 03 листопада 2014 року день ухвалення рішення у справі. З висновком суду не можна не погодитись.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як правильно встановлено судом, позивачка була звільнена 19 листопада 2008 року, цей день був для неї останнім робочим (не вихідним) днем, а тому відповідач мав з позивачкою провести розрахунок в день звільнення, але не виконав вимоги закону в цій частині.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Ухвалюючи рішення про стягнення з публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь позивачки середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці підлягала виплаті заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні за період з 19 листопада 2008 року по 03 листопада 2014 року в сумі 79 621 грн. 69 коп., з урахуванням 1 493 робочих днів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 (далі - постанова Пленуму ВСУ), установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Проте лише при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Як вбачається зі справи, позивачка звертаючись до суду просила стягнути з відповідача заборгованість по індексації заробітної плати з компенсацією за період з 01 березня 2003 року до 19 листопада 2008 року.

Між тим, відповідач заперечуючи проти позовних вимог, надав розрахунок з якого вбачається, що заборгованість перед позивачкою існує за інший період: з 06 березня 2003 року по липень 2006 року включно.

Таким чином не можна погодитися з доводами скарги про відсутність спору щодо розміру належних до виплати сум при звільненні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд дотримався вимог статті 117 КЗпП України, роз'яснень п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», вимог розумності і справедливості, а тому підстав для зміни скасування рішення суду не має.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді