Справа № 128/4726/14-ц Провадження № 22-ц/772/426/2015Головуючий в суді першої інстанції Бондаренко О. І.
Категорія 30 Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі : головуючого - судді Іванюка М.В, суддів ПанасюкаО.С. та БереговогоО.Ю, при секретарі ПантелеймоновійА.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Вінницького районного суду від 18 грудня 2015р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, --

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2014р. ОСОБА_3. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4. про відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що з жовтня 2010р. перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах, а ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4. народила доньку ОСОБА_5, у свідоцтві про народження якої батьком був записаний позивач.

В вересні 2011р. сторони розлучилися.

Рішенням Вінницького районного суду від 07.02.2013р, ухваленим за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_4, з якою вона звернулася 17 жовтня 2012р, з ОСОБА_3. стягнуті аліменти на утримання доньки Катерини у розмірі 28/100 частин від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнуто з нього на користь ОСОБА_4. 1607грн. у відшкодування судових витрат. Цим же рішенням визначено місце проживання дитини з матір'ю.

ОСОБА_3, намагаючись реалізувати свої батьківські права і обов'язки, у подальшому мав намір зустрічатися з донькою і приймати участь у її вихованні, однак відповідачка та її родичі йому в цьому усіляко перешкоджали. Тому він був вимушений звернутися в суд з позовом до ОСОБА_4. про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Рішенням Вінницького районного суду від 27.05.2013р, зміненого рішенням апеляційного суду Вінницької області від 24.07.2013р, зазначені вимоги позивача були задоволені частково з визначенням способу його участі у вихованні доньки. Проте навіть за наявності вказаних судових рішень відповідачка продовжувала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Позивач став задаватися питанням про причини такої категоричної поведінки відповідачки, а потім з'ясувалося, що він не є біологічним батьком дитини. В ході розгляду судом справи за його позовом про оспорювання батьківства ОСОБА_4. це визнала. За наслідками розгляду зазначеного позову Вінницьким районним судом було ухвалено рішення від 21 березня 2014р, яким виключено запис про батьківство ОСОБА_3. в актовому записі про народження дитини, а також припинено стягнення з нього аліментів.

Позивач вважає, що ошукавши його таким чином, ОСОБА_4. заподіяла йому моральну шкоду. Адже він зазнав неабияких моральних страждань від усвідомлення тієї обставини, що дитина, яку він любив і хотів виховувати та оберігати, з якою так прагнув зустрічатися, має зовсім іншого батька. Позивач зрозумів, що протягом тривалого часу перебував в ілюзії і був обманутий, що відповідачка, свідомо приховавши правду, лише використовувала його. Це також призвело і до фізичного болю та страждань, оскільки він став відчувати головний біль, головокружіння, порушення сну, пов'язані з психоемоційними переживаннями, посилене серцебиття, неспокій, слабкість, підвищену чутливість, порушення функціонування серцево-судинної системи. У зв'язку з цим позивач був вимушений лікувався як амбулаторно, так і на денному стаціонарі.

Розмір заподіяної моральної шкоди ОСОБА_3. вважав рівним 20000грн.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції він зменшив суму заявлених вимог до 10000грн.

Рішенням Вінницького районного суду від 18 грудня 2014р. позов було задоволено частково. Суд погодився з доводами позивача про те, що ОСОБА_4, ошукавши його таким чином, заподіяла йому моральні страждання, що у свою чергу спричинило фізичний біль та страждання, пов'язані з погіршенням стану здоров'я та необхідністю лікування. При цьому суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3. у відшкодування моральної шкоди 500грн.

ОСОБА_3. у своїй апеляційній скарзі просить дане рішення скасувати і ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Вважає, що суд порушив норми процесуального права і не дав належної оцінки доказам, які вказували на глибину перенесених ним страждань, внаслідок чого стягнув занадто незначну суму в якості компенсації заподіяної йому моральної шкоди.

ОСОБА_4. у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у позові повністю відмовити. Вважає, що суд, навіть частково задовольняючи заявлені вимоги, порушив норми процесуального права і невірно застосував норми матеріального права. Обставини, які суд вважав встановленими, насправді доведеними не були.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3. підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав. Апеляційну скаргу ОСОБА_4. просить відхилити як безпідставну.

ОСОБА_4. підтримала свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав. Апеляційну скаргу ОСОБА_3. просить відхилити як безпідставну.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог, заперечень і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення має бути скасоване. При цьому скарга ОСОБА_4. задоволенню не підлягає, а скарга ОСОБА_3. підлягає лише частковому задоволенню з таких підстав :

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов з наведених у рішенні підстав, суд першої інстанції в порушення вимог п.1 ч.1 ст.214 ЦПК України належним чином не вирішив усі питання щодо наявності обставин, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. При цьому згідно ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційних скарг, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_4. щодо недоведеності тверджень ОСОБА_3. про заподіяння позивачу фізичного болю та страждань, пов'язаних з погіршенням стану його здоров'я. Адже з наданої ним медичної документації неможливо зробити категоричний висновок про те, що наявні у нього захворювання викликані саме внаслідок зазначеної вище поведінки відповідачки. Погоджуючись з цим твердженням ОСОБА_3, суд діяв всупереч положенням ст.60 ЦПК України та роз'ясненням, що містяться в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З цих же підстав суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_3. про те, що суд, задовольняючи частково позов, в недостатній мірі взяв до уваги його посилання на погіршення стану свого здоров'я у зв'язку з діями ОСОБА_4.

Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_3. та висновком суду першої інстанції про заподіяння йому моральних страждань, пов'язаних з усвідомленням тієї обставини, що він був обманутий, що дитина, яку він вважав своєю, любив її і прагнув з нею зустрічатися, у зв'язку з чим був вимушений звертатися до суду, як виявилося, має іншого біологічного батька. Апеляційний суд вважає очевидним, що за подібних обставин зазнала б моральних страждань кожна людина, оскільки у даному випадку бузумовно вражена честь і чоловіча гідність позивача. Тобто, вказані доводи ОСОБА_3. є зрозумілими.

За таких обставин колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_4. про повну безпідставність заявлених позивачем вимог. При цьому колегія суддів не погоджується з її твердженням про те, що у даному випадку поняття «приниження чоловічої гідності» є умовним, абстактним і невизначеним.

Посилання відповідачки на те, що нею нібито не вчинено ніяких протиправних винних дій, на увагу не заслуговують. Протиправність її дій полягає у недотриманні нею таких визначених у п.9 ст.7 СК України загальних засад регулювання сімейних відносин як справедливість і добросовісність. Наявність причинного зв'язку між такими діями відповідачки і завданою позивачу моральною шкодою також є очевидною. Навіть якщо взяти до уваги твердження ОСОБА_4, що лише навесні 2013р. їй стало відомо, що ОСОБА_3. не є біологічним батьком дитини, то і після цього вона дану обставину продовжувала замовчувати і не проявила належної ініціативи для врегулювання вказаного конфлікту.

Таким чином, у даному випадку наявними є визначені у ст.ст.23ч.4, 1167ч.1 ЦК України підстави для відшкодування моральної шкоди, що також відповідає змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

При цьому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3. про те, що за таких обставин розмір визначеного судом відшкодування моральної шкоди - 500грн. є занадто незначним. У даному випадку розмір стягнення має бути більшим.

Інші доводи апеляційних скарг як ОСОБА_4, так і ОСОБА_3. на увагу не заслуговують, оскільки стосуються їх подальших взаємовідносин, які, як встановлено, є вкрай напруженими.

Згідно ст.309 ЦПК України зазначене є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у справі нового рішення. При цьому слід взяти до уваги, що позивач наполягав на стягненні з відповідачки 10000грн. Враховуючи, що з зазначених вище підстав наявність причинного зв'язку між діями ОСОБА_4. і погіршенням стану здоров'я ОСОБА_3. ним не доведена, то відшкодуванню підлягає лише шкода, пов'язана з його моральними стражданнями, а не з фізичним болем, необхідністю лікування, тощо. Тому розмір відшкодування має бути меншим, ніж заявлені ним 10000грн. Колегія суддів вважає, що з врахуванням усіх обставин справи розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди має становити 2500грн.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307ч.1п.2, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, --

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду від 18 грудня 2014р. у даній справі скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2500грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :