Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Кочетова Л.Г.,

суддів: Худякова А.М., Зарицької Г.В.,

при секретарі: Серветник Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що 04.06.2014 її доверителю стало відомо про позов ОСОБА_3 до нього про стягнення боргу за договором позики за розпискою від 23.01.2014 року, згідно якої він позичив у відповідача грошові кошти в сумі 13000,00 грн. до 25.02.2014 року. Зазначає, що дану розписку позивач не складав та не підписував, вона є підробленою, не написана власноруч, а надрукована, крім того, текст розписки містить виправлення. Оскільки її доверитель є іноземцем та погано розуміє українську мову, він не міг прочитати та зрозуміти текст розписки. Просила визнати недійсним правочин щодо укладення 23.01.2014 року договору позики між ОСОБА_2 та відповідачем.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, постановити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що договір позики не укладений в письмовій формі, розписка не містить необхідних реквізитів, не написана власноручно, містить ознаки підроблення, не встановлено обставини складання розписки, гроші не передавалися.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Як вбачається з тексту розписки (а.с. 4), позивач позичив у відповідача 13 000.00 грн. на строк до лютого 2014 року. Розписка містить підпис від імені позивача та його печатку. В розписці міститься неоговорене виправлення дати повернення коштів з «10» на «25» лютого.

У відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Твердження апелянта, що договір позики не був укладений письмово, не грунтуються на матеріалах справи та спростовуються самою розпискою.

Оскільки чинне законодавство не містить вимог до тексту, реквізитів, форми та інш., розписки, посилання на те, що вона не відповідає вимогам закону є безпідставними.

У відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, позивачем не надано будь-яких доказів того, що розписка є підробленою, підписувалася іншою особою, тощо.

Є голослівним і посилання апелянта на те, що гроші за договором позики не передавалися. Оскільки вказане твердження не підтверджено будь-якими доказами, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв його до уваги.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді