Справа № 462/8075/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/3098/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради з участі третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бабяк Ганни Ярославівни про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановила:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Львівської міської ради з участі третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бабяк Г. Я. про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на ? квартири АДРЕСА_1

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що вказана квартира на праві спільної часткової власності по ? частині належала її бабці - ОСОБА_5 та дідові - ОСОБА_6. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6 його частину квартири успадкувала ОСОБА_5 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1,2 частину зазначеної квартири, між тим це свідоцтво не зареєструвала належним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_5 померла, заповівши все своє майно, в тому числі спірну квартиру ОСОБА_3 При цьому зазначила, що звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабці, отримала відповідь, що вона зможе отримати свідоцтво про право на спадкування лише на ? даної квартири, яка до смерті діда належала ОСОБА_5, оскільки остання не зареєструвала належним чином свідоцтво на іншу половину квартири, яку успадкувала після смерті діда ОСОБА_6, а тому вона була вимушена звернутись суду за захистом свого права.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04 березня 2015 року у задоволенні цього позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_3, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що здійснення державної реєстрації за померлою особою на даний час є неможливим, а відсутність такої реєстрації на ? квартири перешкоджає оформленню спадщини, чим порушуються права спадкоємця ОСОБА_3 на прийняття спадщини відповідно до заповіту , а відтак таке порушене право підлягає захисту, шляхом визнання за позивачем права власності в порядку спадкуванню за заповітом (а.с. 41-45).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на обґрунтування апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, квартира АДРЕСА_1 м.Львовіна правах спільної часткової власності по ? частині належала ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які відповідно є бабою та дідом позивача ОСОБА_3.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. належну йому ? частину спірної квартири в порядку успадкування за законом успадкувала його дружина - ОСОБА_5 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? зазначеної квартири, яке у вставлений законом спосіб не зареєструвала в реєстрі нерухомого майна (а.с.10).

Фактично володіючи та користуючись всією квартирою АДРЕСА_1 м.Львові, ОСОБА_5 26 березня 2011 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-556, заповівши всю вказану квартиру своїй онуці - ОСОБА_3, позивачу у справі, а все інше належне їй майно - донці ОСОБА_7. (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_5 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Судом встановлено і те, що після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_3 у встановлені законом спосіб і строки звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бабяк Г.Я. за оформленням спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5, однак отримала відповідь, що визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 м.Львовів цілому неможливо, оскільки нею не додано документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_5 на успадковану 1/2 частину квартири, а саме витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на успадковану після смерті ОСОБА_6 частину квартири. (а.с. 14).

У відповідності до положень п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно вимог п.4.18 цього Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Загально визнано, що моментом виникнення права власності на річ(майно) визначається законом.

Як передбачено ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права та обтяження на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Згідно ч.4 ст.334 ЦК України право на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації права на нього.

У відповідності до змісту права власності, визначеного ст.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Оскільки спадкодавецьОСОБА_5 у встановленому законом порядку не здійснила державної реєстрації своїх майнових прав на успадковану після смерті в 2009 році ОСОБА_6 1/2 частину спірної квартири, то у такої фактично не виникло права власності на це майно в розумінні ч.4 ст.334 ЦК України, а от же ОСОБА_5 не могла розпорядитись ним, в тому числі, шляхом його заповіту іншій особі.

Виходячи із встановлених судом фактичних обставин справи, наявних у ній доказів з врахуванням норм матеріального права , що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для визнання за спадкоємцем ОСОБА_3 права власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 м.Львовів порядку успадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5.

В той же час, позивач не позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування вказаного спадкового майна за законом в порядку черговості з урахуванням згоди інших спадкоємців, які не були залучені до участі у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.