Справа № 760/3067/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року Позивач звернулася до суду з позовом до Відповідачів та просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 14.02.2008 між позивачкою та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горобець П.А., реєстр.№ 709, визнати недійсним договір дарування цього об'єкту, укладений 19.09.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Поваровою Л.В. , реєстр.№ 1003.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує наступними обставинами. Позивач вказує, що спірну квартиру позивачка придбала за рахунок власних, свого часу зароблених коштів, які вона відкладала довгі роки, а частково займала. Зазначає, що її воля та спосіб волевиявлення не відповідали дійсній, оскільки фактично вона мала намір не розпорядитися об'єктом нерухомості безкоштовно. Зауважує, що на підставі оскаржуваного договору дійсно квартиру подарувала ОСОБА_2, який на той час перебував у законному зареєстрованому шлюбі з її донькою, сподіваючись на тривале, щасливе подружнє життя. Оскільки у наступному шлюб її доньки з ОСОБА_3 було розірвано, за таких умов вважала, що договір дарування квартири, укладений 14.02.2008 між позивачкою та ОСОБА_2 не відповідав її волі. Позивачка переконана в наявності передбачених Законом підстав визнання договору недійсним.

У зв'язку з цим Позивач просила визнати укладений договір та договір дарування квартири укладений 19.09.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, недійсними.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися. ОСОБА_2 через канцелярію суду долучив до матеріалів справи клопотання, в якому просив у позові відмовити та розглядати справу за його відсутності. Відповідач ОСОБА_3 також до суду не з`явився, через канцелярію подав свої заперечення і просив слухати справу за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Позивачка на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.01.2008 року придбала квартиру АДРЕСА_1. Будучи законним власником об'єкту нерухомості мала всі передбачені законом повноваження розпорядження об'єктом права власності на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

14 лютого 2008 року між позивачкою та ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Горобець П.А. та зареєстровано в реєстрі під № 709.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд зазначає, що встановлений факт придбання Позивачкою квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2008 року за рахунок власних грошових коштів та підставі відплатного договору за ціною 1767500,00 грн. та наступне розпорядження квартирою на підставі договору дарування без отримання за об'єкт грошових коштів від ОСОБА_2, не є підставою недійсності правочину.

Факт придбання квартири за власні та займані Позивачем грошові кошти не свідчить про недолік волі, волевиявлення, чи про неприпустимий спосіб позбавлення права власності на квартиру, як на те безпідставно вказує Позивач та її представник.

Суд не приймає зазначені встановлені обставини, як помилкову згоду Позивачки на власне позбавлення її певної кількості грошових коштів чи використання першим Відповідачем відсутності у Позивачки спеціальних знань у галузі права, введення в оману, шляхом довіри до наданої першим Відповідачем неточної, незрозумілої та неправдивої інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

Доводи позивачки щодо омани, відсутності інформації про реальні правовідносини, що були оформлені договором дарування, за яким фактично сама того не бажаючи позивачка розпорядилася своїм житлом безкоштовно, суд до уваги не приймає, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Факт родинних стосунків між ОСОБА_2 та Позивачкою, як власницею квартири АДРЕСА_1 на час укладання оскаржуваного договору дарування, не впливає на обсяг повноважень Позивача, як власника нерухомого майна у частині визначення юридичної долі об'єкту права власності у будь-який передбачений Законом спосіб.

Помилка Позивача щодо умов договору про передачу квартири за оскаржуваним договором безкоштовно, при отриманні Позивачкою права власності на квартиру на підставі відплатного договору купівлі-продажу за власні кошти, не знайшла свого підтвердження, а факт родинних стосунків на момент дарування Позивачкою квартири на користь першого Відповідача, який на той час перебував у шлюбі донькою позивачки, юридичного значення не має.

Стаття 204 ЦК України презюмує правомірність правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Позивач безпідставно ототожнює юридичну природу договору купівлі-продажу та дарування. Сам по собі факт придбання Позивачкою квартири у власність на підставі договору купівлі-продажу та наступне визначення юридичної долі квартири шляхом підписання договору дарування не є підставою недійсності правочину.

Згідно ч. 2 статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Оскаржуваний договір дарування з ОСОБА_2 був підписаний Позивачкою власноруч та посвідчений нотаріально, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами.

Стаття 319 ЦК України регламентує, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір дарування квартири АДРЕСА_1, був укладений 14.02.2008 між позивачкою та ОСОБА_2 при повному усвідомленні значення своїх дій, розумінні всіх обставин, які мають істотне значення, на звичайних умовах. Волевиявлення Позивачки було вільним та відповідало внутрішній волі.

Договір дарування квартири укладений 14.02.2008 посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горобець П.А., реєстр.№ 709 відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасників правочину є вільним і відповідає їх внутрішній волі, договір вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, укладений сторонами при повному усвідомленні значення своїх дій, розумінні всіх обставин, які мають істотне значення.

Виходячи з вищенаведеного, оцінивши представлені сторонами докази, керуючись чинним законодавством, суд приходить до висновку про надуманість тверджень Позивачки про наявність підстав для визнання недійсними оскаржуваних договорів дарування, внаслідок помилки щодо наявності підстав отримання грошових коштів від першого Відповідача за відчужувану квартиру, і не знаходить підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 225, 744 ЦК України, ст.ст. 10, 57-58, 60, 208-209, 210, 212-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: