Номер провадження: 22-ц/785/1633/15
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Фішера В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

встановила:

У листопаді 2014 року до суду надійшло подання головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Фішер В.В. (далі - Державний виконавець) про тимчасове обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, у зв'язку з його ухиленням від виконання рішень: 1) Овідіопольського районного суду Одеської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі - ? ч. усіх доходів; 2) Київського районного суду м. Одеси про стягнення з нього на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі - 1/3 ч. усіх доходів. Станом на 01.09.2014 р. загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить - 18 847,35 грн. (14 601,00 грн. - на користь ОСОБА_6, 4 246,35 грн. - на користь ОСОБА_6).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.14 р. у задоволенні подання державного виконавця відмовлено.

Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - Відділ державної виконавчої служби) в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення подання державного виконавця. Посилається на те, що ухвалу постановлено при невідповідності

висновків суду обставинам справи: - безпідставним є висновок суду про відсутність доказів умисного ухилення боржника від сплати аліментів.

Фішер В.В., представник відділу державної виконавчої служби, в судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі. Додатково пояснила, що на даний час боржник працює в охоронній фірмі. З його заробітної плати утримуються аліменти, однак заборгованість зі сплати аліментів повністю не погашена. Надала розрахунки заборгованості станом на 17.01.15 р. - по аліментам на користь ОСОБА_6, станом на 20.01.15 р. - по аліментам на користь ОСОБА_7.

Стягувачі - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні остаточне вирішення питання щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України залишили за судом. Посилались на те, що боржник не в повній мірі виконує рішення суду про сплату аліментів, існує борг з їх сплати.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка бере участь у справі, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити за таких підстав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) державний виконавець може звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.94 р. № 3857-ХІІ, з подальшими змінами, (далі - Закон № 3857-ХІІ) громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, у тому числі, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, суд виходив з того, що факт ухилення боржника від виконання обов'язку із сплати аліментів не доведений (а. с. 12 - 12 зворотна сторона).

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, ці висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Суд дійшов вказаних висновків без порушень норм матеріального та процесуального права.

До подання державного виконавця додано виконавчі листи, постанови про відкриття виконавчого провадження, розрахунки заборгованості та заява ОСОБА_7 про обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а. с. 3 - 9).

До апеляційної скарги крім вказаних документів додано виклик державного виконавця про необхідність ОСОБА_5 з'явитися до відділу державної виконавчої служби для надання пояснень (а. с. 21 зворотна сторона). Відомості про отримання цього виклику боржником матеріали справи не містять. Також до скарги додано два листи відділу державної виконавчої служби до приватного підприємства "Фенікс-2007-Охорона" про направлення постанови щодо стягнення аліментів із заробітної плати ОСОБА_5 (а. с. 22 - 26). Таким чином, як додані до подання документи, так і документи додані до апеляційної скарги не містять відомостей про те, що боржник був повідомлений про

відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, надання строку боржнику для добровільного виконання, попередження про кримінальну відповідальність боржника за невиконання рішення суду. Відсутні також відомості з ДАІ про відсутність у боржника транспортних засобів, відомості з Державної реєстраційної служби щодо наявності або відсутності нерухомого майна. Навпаки вбачається, що боржник працює, із його заробітної плати утримуються аліменти, що також було підтверджено в судовому засіданні. Відсутні докази щодо працевлаштування боржника за межами України, намагання виїхати за межі України на постійне місце проживання тощо.

Вищевказаним законом України № 3857-ХІІ передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов'язань (наявність боргу), а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, державному виконавцю необхідно надавати докази, а суду належить з'ясовувати чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Підставою задоволення подання державного виконавця про обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України є - доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. Ухилення полягає у навмисному чи іншому свідомому невиконанню боржником покладених на нього обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання (борг), не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Тому посилання державного виконавця на ухилення від виконання боржником покладених на нього рішенням суду обов'язків, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Тягар доказування цього лежить на державному виконавцеві. Наявні у справі матеріали не містять достатніх доказів для того, щоб зробити висновок про умисне ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.13 р. "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України".

За викладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів відділу державної виконавчої служби, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно із ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у зв'язку із відсутністю підстав для звільнення відділу державної виконавчої служби від сплати судового збору, з останнього необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у сумі - 121,80 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - залишити без змін.

Стягнути з першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в дохід держави судовий збір у сумі - 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко