У х в а л а

іменем україни

14 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_6 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 8 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він в період з 16 червня 2011 року по 30 листопада 2011 року, згідно строкового трудового договору, зареєстрованого в Карлівському центрі зайнятості за № 6 від 16 червня 2011 року, та в період з 1 червня 2012 року по 24 вересня 2012 року, згідно строкового трудового договору, зареєстрованого в Карлівському центрі зайнятості за № 38 від 5 червня 2012 року, працював у ФОП ОСОБА_6 трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва. Посилаючись на те, що при звільненні з ним не було проведено розрахунок, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати в сумі 28 042 грн 67 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 200 грн 94 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 58 953 грн, та моральну шкоду в розмірі 6 000 грн.

У січні 2014 року до суду також із позовом звернувся ОСОБА_5, обґрунтовуючи його тим, що він в період з 1 червня 2012 року по 24 вересня 2012 року, згідно строкового трудового договору, зареєстрованого в Карлівському центрі зайнятості за № 39 від 5 червня 2012 року, працював у ФОП ОСОБА_6 трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва. Посилаючись на те, що при звільненні з ним також не було проведено розрахунок, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати в сумі 11 418 грн 29 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 49 грн 12 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25 436 грн та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2014 року вказані цивільні справи об'єднані в одне провадження.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 8 вересня 2014 року позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, заборгованість з заробітної плати у розмірі 9 725 грн 27 коп., компенсацію за невикористану щорічну відпустку - 200 грн 94 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні- 32 505 грн, що в сумі становить 42 431 грн 21 коп., а також відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 850 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, заборгованість з заробітній платі у розмірі 4 363 грн 27 коп., компенсацію за невикористану щорічну відпустку - 49 грн 12 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 25 346 грн, що в сумі становить 29 758 грн 39 коп., а також відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 850 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_6 просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

При цьому, відповідно до положень ст. 110 КЗпП України, ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закону) при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно із частиною 2 вказаної статті Закону роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не довів належними та допустимим доказами виплату позивачам заробітної плати у встановленому законодавством про працю порядку та розмірах.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 8 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук