Номер провадження: 22-ц/785/4261/15
Головуючий у першій інстанції Гнатюк В. О.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Любашівської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення недоплаченої заробітної плати за час виконання оплачуваної роботи, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 16 березня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у Територіального центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Любашівської районної державної адміністрації Одеської області (далі - Територіальний центр) з травня 1999 року по 17.12.2013 року на посаді соціального працівника. У серпні 2010 року вона була переведена на 0,5 посадового окладу, у зв'язку з тим, що адміністрація Територіального центру ввела платні послуги, внаслідок чого чотири з десяти її підопічних відмовились від послуг Територіального центру. В грудні 2014 року зі змісту колективного договору на 2010 - 2011 рік вона дізналась, що переведення її на нижчий посадовий оклад було незаконним, так як при укладанні колективного договору адміністрація територіального центру взяла на себе зобов'язання забезпечувати оплату праці працівників не нижче посадового окладу, що передбачено п. 3.1.2. розділу 3 колективного договору ("Оплата праці"), у якому зазначено, що формування тарифної сітки проводиться на основі тарифної ставки робітників першого розряду. Розміри посадових окладів встановлюються у розмірах не нижчих, ніж визначений діючим чинним законодавством та не нижче державних соціальних гарантій. Зазначене положення свідчить про те, що переводити її на 50% оплати праці в серпні 2010 року адміністрація Територіального центру не мала.

Відповідно до довідок про заробітну плату від 05.11.2012 року та від 24.11.2014 року недоплачена сума заробітної плати становить 30078 грн. 99 коп.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати дії адміністрації Територіального центру щодо нарахування їй заробітної плати у період з 01.09.2010 року по 17.12.2013 року у розмірі 0,5 посадового окладу неправомірними, скасувати наказ № 12 від 22.08.2010 року, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за час виконання нижче оплачуваної роботи у період з 01.09.2010 року по 17.12.2013 року в сумі 30078 грн. 99 коп.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 16 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 працювала у Територіальному центрі з травня 1999 року по 17.12.2013 року на посаді соціального робітника.

22 червня 2010 року був виданий наказ Територіального центру № 12 про зміни до умов оплати праці соціального робітника Територіального центру ОСОБА_3, згідно з яким остання була попереджена про те, що через два місяці, а саме з 22.08.2010 року її посада переводиться на 0,5 посадового окладу згідно штатного розпису.

З даним наказом позивачка була ознайомлена і одержала його на руки 23.06.2010 року.

25.08.2010 року був виданий наказ Територіального центру № 20 про переведення ОСОБА_3 на 0,5 посадового окладу, відповідно до якого у зв'язку із зменшенням навантаження (обслуговується 3 особи , що не відповідає повному навантаженню, яке складає 10 осіб) соціальний робітник Територіального центру ОСОБА_3 переведена на 0,5 посадового окладу з 25 серпня 2010 року.

25.08.2010 року ОСОБА_3 у заяві на ім'я ВО директора Територіального центру зазначила, що з переводом її на 0,5 посадового окладу з 25.08.2010 року вона згодна.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 15.05.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.10.2013 року, було відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) про стягнення заборгованості за штучно створений вимушений прогул.

З витягу з Типового положення про Територіальний центр вбачається, що одній штатній одиниці соціального робітника відповідає обслуговування 10 осіб у містах з комунальними зручностями.

Відповідно до штатного розпису посадовий оклад соціального робітника становить 869 гривень.

Згідно із ч. 3 ст.32 КЗпПУ у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: відмова працівника відпереведення нароботу в іншу місцевість разом з підприємством,установою, організацією, атакож відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Посилання апелянта, як підставу для задоволення позову неузгодження переведення ОСОБА_3 на 0,5 посадового окладу з профсоюзним комітетом та не внесення відповідних змін в колективний договір є необґрунтованими.Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева