Справа № 274/1030/14-ц Провадження № 2/0274/860/14
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.15 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В., за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2
простягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 103 632,00 грн.

ОСОБА_2 проти позову заперечив, посилаючись на те, що його вини у неповній сплаті аліментів немає. Коли в нього було грошові кошти, він сплачував аліменти скільки міг. Коли влаштувався на роботу, почав сплачувати аліменти у розмірі 50% від заробітної плати. Також він може заробити у вихідні дні, на місяць це близько 100,00 - 200,00 грн. Іноді від давав грошові кошти особисто ОСОБА_1, будь-яких документів на підтвердження цього від неї не брав. Це були додаткові кошти, окрім присуджених аліментів.

ОСОБА_1 визнала, що ОСОБА_2 один чи два рази дійсно давав їй особисто грошові кошти, але це були не додаткові кошти, а сплати аліментів.

Судом з'ясовано, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2010 р. у справі № 2-1426/10 було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22.04.2010 р. і до повноліття дітей (а. с. 11).

Між тим, ОСОБА_2 аліменти на дітей в повному обсязі не сплачував, внаслідок чого в нього станом на 01.02.2014 р. виникла заборгованість у розмірі 17 272,36 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 19.02.2014 р. № 15/693, виданою Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області (а. с. 9 - 10).

Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з частиною першою пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15..05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У рішенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2010 р. у справі № 2-1426/10 зокрема, зазначено, що ОСОБА_2 визнав позов ОСОБА_1, у тому числі - у частині позовної вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно (а. с. 11).

Вказане визнання позову, на думку суду, свідчить про те, що станом на 20.05.2010 р. ОСОБА_2 мав можливість сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно.

Разом з тим, як вбачається з довідки-розрахунку від 19.02.2014 р. № 15/693, виданого Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, у період з квітня по серпень 2010 р. ОСОБА_2 будь-яких аліментів, присуджених рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2010 р. у справі № 2-1426/10, не сплатив, перша сплата аліментів відбулась у вересні 2010 р., у подальшому були нерегулярні сплати аліментів до лютого 2012 р. включно, а саме - у жовтні, листопаді та грудні 2010 р., березні, вересні грудні 2011 р., лютий 2012 р., регулярна сплата аліментів почалась з серпня 2012 р. (а. с. 9 - 10).

З вказаного випливає, що ОСОБА_2 нерегулярно сплачував аліменти, при чому іноді - через значний проміжок часу, а саме - п'ять місяців (три проміжки), сплата ним аліментів була частковою та не погашала відповідної заборгованості.

Будь-яких обставин, які б вказували на відсутність вини у несплаті в повному обсязі аліментів за період з квітня 2010 р. по липень 2012 р., зокрема, хвороба, невиплата заробітної плати, безробіття тощо, ОСОБА_2 не довів, хоча судом йому було роз'яснено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також те, що є доказами у справі.

Більше того, як вбачається з довідки-розрахунку від 19.02.2014 р. № 15/693, виданого Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області та листа від 15.12.2014 р. № 478 Приватного підприємства "Житлоремекс 2", з 06.10.2011 р. ОСОБА_2 працює двірником, та з серпня 2012 р. проводиться утримання аліментів з його заробітної плати на користь ОСОБА_1 на утримання дітей - дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4, у розмірі 28,6% від заробітку (а. с. 9 - 10, 50 - 51).

З зазначеного листа Приватного підприємства "Житлоремекс 2" також випливає, що з 01.12.2011 р. проводиться утримання аліментів з заробітної плати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дочки - ОСОБА_6, у розмірі 35% від заробітку, а з серпня 2012 р. - у розмірі 21,40% від заробітку (а. с. 50 - 51).

Тобто ОСОБА_2, будучи працевлаштованим з 06.10.2011 р., міг з цієї дати сплачували аліменти на користь ОСОБА_1, проте почав це робити з серпня 2012 р.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, заборгованість з аліментів ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за період з квітня 2010 р. по липень 2012 р. виникла з його вини.

Між тим, з серпня 2012 р. по січень 2014 р. ОСОБА_2 регулярно сплачував зі своєї заробітної плати аліменти як на користь ОСОБА_1, так і на користь ОСОБА_5.

Аліменти сплачувались з урахуванням обмеження, встановленого законодавством України, щодо розміру примусового стягнення з заробітної плати.

Обставини, зазначені у попередніх двох обставинах, підтверджуються довідкою-розрахунком від 19.02.2014 р. № 15/693, виданим Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області та листом від 15.12.2014 р. № 478 Приватного підприємства "Житлоремекс 2" (а. с. 9 - 10, 50 - 51).

Будь-яких обставин, які б вказували, що ОСОБА_2 мав можливість сплачувати аліменти за період з серпня 2012 р. по січень 2014 р., зокрема, отримання ним інших доходів, окрім заробітної плати, ОСОБА_1 не довела, хоча судом їй було роз'яснено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також те, що є доказами у справі.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що заборгованість з аліментів ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за період з серпня 2012 р. по січень 2014 р. виникла не з його вини.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 має бути стягнута неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за період з квітня 2010 р. по липень 2012 р. за кожен день прострочення.

Визначаючи цей розмір, суд, зважаючи на статтю 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, враховує постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.09.2013 р. у справі № 6-81цс13, у якій, зокрема, зроблено такий висновок: оскільки зобов'язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань повинно бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів і визначивши її загальну суму.

При цьому суд вважає за необхідне обчислити розмір неустойки (пені) станом на день подання позовної заяви (27.02.2014 р.), оскільки будь-яких доказів щодо сплати/несплати ОСОБА_2 аліментів після цього дня і до дня ухвалення рішення подано не було.

Розрахунок неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 01.05.2010 р. по 27.02.2014 р.:

МісяцьРозмір заборгованості по аліментах, грн.Кількість днів прострочення (по 27.02.2014 р., якщо інша дата не вказана у дужках)Розмір пені, грн.
Квітень 2010 р.505,20 з 01.11.2010 р. - 23,60184 (по 01.11.2010 р.) 304 (по 01.03.2011 р.)929,57 71,74
Травень 2010 р.505,20273 (по 01.03.2011 р.)1379,17
Червень 2010 р.505,20 з 01.03.2011 р. - 82,70243 (по 01.03.2011 р.) 184 (по 01.09.2011 р.)1227,64 152,17
Липень 2010 р.507,60 з 01.09.2011 р. - 188,50 з 01.02.2012 р. - 55,70 з 01.08.2012 р. - 49,96396 (по 01.09.2011 р.) 153 (по 01.02.2012 р.) 182 (по 01.08.2012 р.) 575 (по 27.02.2014 р.)2010,10 288,41 101,37 287,27
Серпень 2010 р.507,,90
Вересень 2010 р.7,60124594,62
Жовтень 2010 р.18,401214223,38
Листопад 2010 р.0--
Грудень 2010 р.26,801153309,00
Січень 2011 р.537,,24
Лютий 2011 р.537,,63
Березень 2011 р.0--
Квітень 2011 р.548,,07
Травень 2011 р.548,,97
Червень 2011 р.548,709725333,36
Липень 2011 р.548,709415163,27
Серпень 2011 р.598,209105443,62
Вересень 2011 р.0--
Жовтень 2011 р.613,208495206,09
Листопад 2011 р.613,208195022,19
Грудень 2011 р.125,20788986,57
Січень 2012 р.667,207575050,70
Лютий 2012 р.0--
Березень 2012 р.667,206974650,38
Квітень 2012 р.680,406674538,27
Травень 2012 р.680,406364327,34
Червень 2012 р.680,406064123,22
Липень 2012 р.680,405753912,30
Розмір неустойки (пені), всього:83942,12

Таким чином, ОСОБА_2 має спалити ОСОБА_1 неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за період з 01.05.2010 р. по 27.02.2014 р. у розмірі 83 942,12 грн.

Частиною другою статті 196 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

ОСОБА_2 пояснив, що приблизно з 2009 - 2010 рр. проживає однією сім'єю з іншою жінкою та її дитиною, останній виповнилось шість років, у цьому році вона має йти до школи.

ОСОБА_1 обставину проживання ОСОБА_2 з 2009 - 2010 рр. однією сім'єю з іншою жінкою та її дитиною визнала.

Беручи до уваги вказане, а також лист від 15.12.2014 р. № 478 Приватного підприємства "Житлоремекс 2", суд враховує, що розмір заборгованості ОСОБА_2 (станом на 01.02.2014 р.) становив 17 272,36 грн., на утриманні ОСОБА_2 з 2009 - 2010 рр. перебуває малолітня дитина, він отримує заробітну плату, близьку до мінімальної, з якої сплачує аліменти також на користь ОСОБА_5 на утримання дочки - ОСОБА_6, а тому вважає за необхідне, зважаючи на наведену вище норму частини другої статті 196 Сімейного кодексу України та такі загальні засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України), зменшити розмір неустойки (пені) з 83 942,12 грн. до 3 000,00 грн.

Тобто позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню у якості відшкодування судових витрат 30,00грн.

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 - 60, 64, 79, 88, 208, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів у розмірі 3 000,00грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат 30,00 грн.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Корбут