Номер провадження: 22-ц/785/791/15
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є., Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області в інтересах Фонду державного майна України на рішення Київського районного суду Одеської області від 15 квітня 2014 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Фонду державного майна України до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,

встановила:

25 серпня 2011 року заступник прокурора Київського району м. Одеси звернувся до суду з позовом, у якому ставив питання про вилучення у ОСОБА_2 8/10000 частин будівель санаторію ім. Горького, що розташовані по АДРЕСА_1, передати зазначене майно Фонду державного майна України та визнати право власності на 8/1000 частин будівель санаторію ім. Горького за державою, в особі Фонду державного майна України.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що на підставі договору дарування від 16 лютого 2006 року 8/1000 частин будівель вищевказаного санаторію належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_12 і зареєстровано в реєстрі за №260. ОСОБА_2 право на належну йому нерухомість зареєстрував в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відчужувачем 8/1000 частин будівель колишнього санаторію ім. Горького виступав громадянин ОСОБА_13, якому зазначена нерухомість належала на підставі договору дарування від 06.08.2004 року.

Заступник прокурора Київського району м. Одеси вважав, що зазначені договори дарування є нікчемними і не створюють юридичних наслідків оскільки 08 квітня 2004 року у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу №5113167/2004-12-а, за умовами якого ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (продавець) продав, а ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України "Укрпрофоздоровниця" (покупець) купив будівлю їдальні, резервуар для води, електропідстанцію, танцювальний майданчик, зовнішню тепломережу, мережу водопровідну, систему водовідведення, асфальтове покриття, одноповерхові будівлі літ. "Х,Ц,У1,У2,УЗ,У4, Ц1.Ц2.И", що розташовані в АДРЕСА_1.

В подальшому ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України продало 179/1000 частин будівель і споруд санаторію ім. Горького TOB "МАРС", а ТОВ "МАРС" зробило відчуження 8/1000 частин будівель і споруд громадянину ОСОБА_14

В свою чергу, ОСОБА_13 у відповідності до нотаріально посвідченого договору дарування від 16.02.2006 року подарував зазначене нерухоме майно на користь 10 осіб, по 8/10000 частин кожному, у тому числі відповідачу ОСОБА_2 (а.с.10-11).

Посилаючись на ст.ст.215,220 ЦК України, заступник прокурора Київського району м. Одеси стверджує, що договір від 08.04.2004 року щодо відчуження будівель і споруд санаторію ім. Горького, укладений між юридичними особами, є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений.

Оскільки вищевказаними правочинами порушено право власності держави на об'єкти санаторно-курортного призначення, позивач просив суд його позовні вимоги задовольнити.

Представник Фонду Державного майна України та відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явились.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року у задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах Фонду державного майна України було відмовлено (а.с.45-46).

В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах Фонду державного майна України задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційного суду Одеської області, яке призначалось 8 разів, відповідач ОСОБА_2 ні разу не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, у відповідності до ч. 8 ст. 76 ЦПК України, оскільки відмовився отримати поштову кореспонденцію, у тому числі судову повістку о необхідності явки до суду апеляційної інстанції (а.с.120).

Таким чином у відповідності до ч. 2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності .

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що сторона позивача не визначилась, які саме будівлі санаторію ім. Горького складають 8/1000 частин, що належать ОСОБА_2, та яка площа цих будівель, а також в якому стані знаходиться спірне нерухоме майно, чи зазнало змін це майно у період з 2006 року по 2011 рік.

Однак, з таким висновком погодитись не можна з огляду на наступні обставини.

У відповідності до постанови Ради Міністрів охорони здоров'я УРСР від 23 квітня 1960 року № 606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати МОЗ УРСР зобов'язані було передати у строк до 1 травня 1960 року УРРП з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно п.2 вказаної Постанови майно передавалося профспілковим організаціям у віддання.

Після розпаду СРСР правонаступником УРРП стала Рада ФНПУ, правонаступником якої, в совою чергу, є ФПУ.

Рішенням Київської районної адміністрації м. Одеси від 03 березня 2003 року № 010059 було зареєстровано ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", яке є правонаступником Одеського дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Відповідно до загальних положень ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" є правонаступником Української ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників ФПУ та Фонду соцстраху. При цьому частка майна ФПУ, переданого у статутний фонд ЗАТ, становить 92,92% розміру статутного фонду.

08 квітня 2004 року між ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (продавець) та ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (покупцем) було укладено в простій письмовій формі угоду, відповідно до якої продавець передав у власність покупцю будівлі і споруди, що розташовані в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога,165

Постановою Верховної ради Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29 листопада 1990 року № 506 введено мораторій на територію республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

У відповідності до ст. 1 Закону України від 10 вересня 1991 року № 1540-Х11 "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України", майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю.

Згідно зі ст. 1 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 7 липня 1992 p. № 2558-XU, Фонд держмайна здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна та виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

З огляду на викладене, майно передане до статутного фонду ЗАТ, є державною власністю.

Згідно ст. 658 ЦК України право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Таким чином, приймати рішення про відчуження майна (визначати його правову долю) має право лише його власник, оскільки за договором купівлі-продажу продавець зобов'язаний передати не лише саме майно, а й право власності на нього. Тільки за такої умови у покупця може виникнути відповідне право. Продавець не може передати покупцеві те, на що він сам не має права. Якщо продавець товару (майна) не є його власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

У відповідності до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б засвідчували неможливість витребувати спірне майно.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ч. 1 ст. 388 IJK України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі 6-136цс12).

Враховуючи, що матеріалами справи встановлено, що майно від держави вибуло внаслідок нікчемного правочину, оскільки правочин суперечить ст.657 ЦК України, так як нотаріально не був посвідчений та в подальшому неодноразово спірне майно було відчужено, колегія суддів вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції зазначених обставин не було враховано та крім того помилково було зазначено про відсутність відомостей, в якому стані знаходиться спірне майно, так як в наявних у справі матеріалах відсутні докази, що це майно зазнало змін та витребувати його неможливо.

Так, згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" 16.02.2006 року за № 9954726, спірне майно в цілому складається з: їдальні, позначеної в схематичному плані літерами А,Т; лікувального корпусу - літ. Б,В,Г,Ч; житлового корпусу - літ. Д,З,О,П; бювету - літ. Е, насосних - літ. El, Е2, Ш; клубу - літ. Ж, житлового - літ. X, Ц, И, аптеки - літ. К; літнього будиночку - літ. У,Л; адміністративного корпусу - літ. М; грязелікарні -літ. Н, житлового корпусу - літ. Р,С,Ф, котельної - літ. Щ,Ю, гаражу - літ. Э,Ъ,Ь; підсобного - літ. Я,Э5, спуску у сховище - літ. Ь1; складу - літ. Ъ1,Э1, акумуляторної - літ. Я2; туалету - літ. Я1; складу - літ. Э2,ЭЗ; трансформаторної - літ. Э4, Ц3, житлового - літ. У1,У2,УЗ,У4,У5, житлового - літ. ЦІ,Ц2; трансформатору -IV, свердловини - І; танцмайданчику - II; резервуару -ІІІ; загальною площею 14 449,0 кв. м., розташованих на земельній ділянці площею 117 698 кв. м., на котре право власності за договором дарування від 16.02.2006 року на 8/10 000 набув ОСОБА_2 (а.с. 10-11).

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що це майно підлягає витребуванню у відповідача на користь держави, в особі Фонду державного майна України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо визнання права власності на спірний об'єкт є зайвими, оскільки відповідно до вищезазначених положень Закону України майно передане до статутного фонду ЗАТ, є державною власністю та додаткового підтвердження не потребує.

Набуття права власності за рішенням виконавчого комітету № 635 від 20.10.2000 року за ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" не є підставою для відмови в заявлених вимогах, так як відсутні будь-які докази, які б засвідчували перехід спірного майна з державної власності в комунальну, відповідно до яких виконавчий комітет Одеської міської ради мав повноваження щодо розпорядження цим майном.

З такими правовими позиціями колегії суддів погодився Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ по аналогічній справі щодо відчуження 8/10000 частин нерухомого майна іншій особі із 10 вищевказаних - ОСОБА_15 (а.с. 123-129, 149-151).

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її частково спростовують, рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 243,60 грн., та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - в сумі 121,80 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області в інтересах Фонду державного майна України задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Фонду Державного майна України до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь Фонду Державного майна України 8/10000 (вісім десятитисячних) частин будівель санаторію імені Горького, що знаходиться в АДРЕСА_1, що згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" 16.02.2006 року за № 9954726 в цілому складається з: їдальні, позначеної в схематичному плані літерами А,Т; лікувального корпусу - літ. Б,В,Г,Ч; житлового корпусу - літ. Д,З,О,П; бювету - літ. Е, насосних - літ. El, Е2, Ш; клубу - літ. Ж, житлового - літ. X, Ц, И, аптеки - літ. К; літнього будиночку - літ. У,Л; адміністративного корпусу - літ. М; грязелікарні -літ. Н, житлового корпусу - літ. Р,С,Ф, котельної - літ. Щ,Ю, гаражу - літ. Э,Ъ,Ь; підсобного - літ. Я,Э5, спуску у сховище - літ. Ь1; складу - літ. Ъ1,Э1, акумуляторної - літ. Я2; туалету - літ. Я1; складу - літ. Э2,ЭЗ; трансформаторної - літ. Э4, Ц3, житлового - літ. У1,У2,УЗ,У4,У5, житлового - літ. ЦІ,Ц2; трансформатору -IV, свердловини - І; танцмайданчику - II; резервуару -ІІІ; загальною площею 14 449,0 кв. м., розташованих на земельній ділянці площею 117 698 кв. м.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок), та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одну гривню вісімдесят копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко