АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення процентів за вкладом, 3% річних, інфляційних втрат, - Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2011 р. позивачка ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ВАТ «Комерційний банк «Надра», яке змінило своє найменування на ПАТ «Комерційний банк «Надра», в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про зміну позову: стягнути з відповідача на свою користь донараховані проценти за договором строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний без поповнення» НОМЕР_1 від 09 червня 2008р. (далі по тексту - договір) за період з 27 серпня 2009р. по 30 грудня 2010р. в розмірі 1731355,31 грн., 3% річних в розмірі 579953,68 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2187811,62 грн. за період з 10 червня 2008р. по 30 грудня 2010р.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просила про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення її позову.

Скаргу обґрунтовувала тим, що банк зобов'язаний платити їй відсотки по вкладу за законом та договором до дня, який передує реальному повернення їй грошей, а не лише той період на який нею був розміщений вклад. Вказувала, що аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Крім того зазначала, що безпідставним є посилання суду на положення ст. 36, 46, 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог. Так, на день розгляду позову відповідача не ліквідовано як юридичну особу, а відтак, останній несе відповідальність за порушення взятих на себе зобов'язань.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Представник банку проти доводів скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

09 червня 2008 р. між сторонами укладено договір, відповідно до умов якого позивачка передала, а банк прийняв суму вкладу у розмірі 6773981,0 грн. зі строком повернення 09 червня 2009 р. з виплатою вкладнику відсотків за процентною ставкою 19 % річних.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 договору відкривається вкладний (депозитний рахунок) НОМЕР_1 на ім'я вкладника, який закривається після закінчення строку дії договору та/або повернення коштів вкладнику.

Пунктами 4.2, 4.4 договору передбачено, що проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, що передує його поверненню вкладникові або списанню з вкладного рахунка вкладника. Проценти нараховуються щомісячно в кожний останній робочий день місяця. Сплата нарахований процентів за користування вкладом здійснюється в кінці строку договору шляхом перерахування на рахунок.

Згідно з п. 3.4.4 договору банк зобов'язується сплатити проценти і повернути вклад шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника або на інших умовах за згодою сторін в день настання дати повернення вкладу, зазначеної у п. 2.2, а також у випадку дострокового розірвання договору.

Як вбачається з матеріалів справи в день настання дати повернення вкладу 09 червня 2009 року ПАТ Кб «Надра» на поточний рахунок вкладника суму вкладу та проценти не перерахувало, у зв'язку з чим позивачка змушена була звертатись до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2009 року з КБ Надра було стягнуто вклад в розмірі 6 773 981 грн. та суму нарахованих процентів 1 281 555, 16 грн.

Дане рішення набрало законної сили та було виконане у вересні 2011 року.

Сума вкладу та нарахованих процентів була перерахована ПАТ КБ Надра на поточний рахунок ОСОБА_208 грудня 2009 року, після ухвалення рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово зверталась з заявами про видачу їй вкладу та нарахованих процентів, зокрема 28 травня 2009 року, 23 лютого 2010року та 01 липня 2010 року (а.с. 9,10, 30 т.1)

У відповідь на заяву ОСОБА_2, від 01 липня 2010 року банк направив лист від 30 липня 2010 року в якому просили розглянути пропозицію , що передбачає виплату коштів, розміщених на її поточному рахунку, рівними частинами протягом трьох місяців починаючи з серпня, з розміщенням решти коштів на депозит з відсотками за ставкою 16 % річних строком на 18 місяців.

Фактично сума вкладу і нарахованих процентів була виплачена 05 вересня 2011 року.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином судом було встановлено, що з боку банку мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання та як наслідок право позивача на отримання індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України за період з червня 2009 року до грудня 2010 року(дата заявленої вимоги)

Проте позовні вимоги в цій частині обґрунтовано не були задоволені судом, який розглядав справу в серпні 2015 року після останнього скасування попередніх судових рішень виходячи з наступного.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом 1 ч. 5 цієї ст. 36 визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 05 лютого 2015р. № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 р. № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний Банк «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Комерційний банк «Надра».

23 квітня 2015р. рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 85 «Про продовження строків тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Надра», яким у відповідача було продовжено тимчасову адміністрацію до 05 червня 2015р.

Постановою Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 постановлено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра»

05 червня 2015р. рішенням № 113 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації відповідача.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду.

За змістом ч. 1, 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає, до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

При цьому ч. 5 ст. 45 цього Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

В судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що позивачка свої вимоги до відповідача в строк та порядку , передбаченою цією статтею до уповноваженої особи фонду не заявила.

Враховуючи, що з 05 червня 2015р. у відповідача розпочата процедура ліквідації, суд встановив неможливість задоволення позовних вимог про застосування трьох відсотків річних та індексу інфляції , враховуючи вимоги ст. ст. 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що обставини справи, які суд вважав встановленим є доведеними.

Висновки суду про неможливість задоволення позову, через початок процедури ліквідації та відкликання банківської ліцензії відповідача відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки банк не ліквідовано, вимоги ст.ст. 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають застосуванню, колегія суддів не приймає, тому, що в Законі , чітко передбачено, що не застосовуються індекс інфляції та інші санкції з моменту призначення Фондом гарантування вкладів уповноваженої особи , відкликання ліцензії та початку процедури ліквідації.

Посилання представника банку на те, що відповідач порушив права позивача, так як не нарахував відсотки за вкладом після закінчення строку на який вклад був розміщений , колегія суддів не приймає з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Як випливає із змісту укладеного між банком та вкладником договору, його автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Відповідно, оскільки безпосередньо в договорі встановлено строк його дії - 12 місяців з моменту укладання договору (09 червня 2008 року), то по настанню визначеної в договорі дати повернення вкладу (09 червня 2009 року), закінчується і дія укладеного між сторонами договору.

Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, -у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, 9 червня 2009 року між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка;

Враховуючи, що в даній справі позивачем не заявлялись вимоги про стягнення відсотків за договором банківського рахунку, а відповідач пояснив, що вони ці зобов'язання виконували і нараховували відсотки в розмірі передбаченому таким договором за час знаходження коштів на банківському рахунку. Такі пояснення також підтверджуються письмовими доказами, а саме виписками по рахунку позивача. Колегія суддів приходить до висновку, що суд обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог про стягнення відсотків по вкладу після закінчення строку, встановленого договором, в який бак брав на себе зобов'язання платити відсотки по вкладу. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України у аналогічній справі № 6-36цс15 між тими ж сторонами, яка є обов'язковою для застосування.

Посилання скаржника, на те, що раніше була інша правова позиція Верховного Суду, відповідно до якої банк зобов'язаний сплачувати відсотки до повернення вкладу та реальної можливості вкладника розпоряджатись грошима, колегією не приймається, тому, що вищенаведена правова позиція , висловлена Верховним Судом у справі між тими ж сторонами, за тими ж правовідносинами, по іншому вкладу позивача у тому ж банку.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд при винесенні рішення правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Судді: