Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1526/14-ц

29 січня 2015 року смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Гутича П.Ф.

з участю секретаря Остапишин І.Р.

представника позивача Аннюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 7877, 89 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 19 липня 2007 року.

Вимоги заявленого позову мотивовані тим, що, відповідно до укладеного договору б/н від 19 липня 2007 року, ОСОБА_2 цього ж числа отримала кредит у розмірі 1900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Відповідачка підтвердила свою згоду на те, шо підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

ОСОБА_2 умови договору не виконала. Станом на 25 вересня 2014 року її заборгованість становила 7877 грн. 89 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 1761 грн. 36 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3034 грн. 88 коп.; 2230 грн. 32 коп. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; 851 грн. 33 коп. - штрафи.

ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник прав та обов'язків ЗАТ Комерційний Банк "ПриватБанк") в позовній заяві просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором б/н від 19 липня 2007 року і суму сплаченого судового збору.

В ході розгляду справи було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 15 листопада 2007 року померла.

За клопотанням представника позивача до участі у справі було залучено її правонаступників - ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився. Подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позовні вимоги не визнає. Окрім того, просив у позові відмовити, застосувавши позовну давність.

Відповідач ОСОБА_3 на розгляд справи не з'явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Заслухавши думку представника ПАТ КБ "ПриватБанк", який вважає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки згідно з п.9.12. договору вважається продовженим, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що 19 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 1900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договір, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Отже, перебіг позовної давності починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14), рішення якого, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України.

Статтею 257 ЦК України позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлено тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Строк дії платіжної картки, виданої ОСОБА_2 відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 19 липня 2007 року, закінчився 31 липня 2008 року.

Тобто починаючи з 01 серпня 2008 року у банку виникло право на судовий захист внаслідок невиконання позичальником умов вищевказаного кредитного договору.

Оскільки ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із позовом лише в жовтні 2014 року, тобто за межами передбаченого законом трирічного строку, а відповідач ОСОБА_4 заявив вимогу про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.257; ч.ч. 3,4 ст.267 ЦК України, керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19 липня 2007 року відмовити за спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд шляхом подання апеляційної скарги: ПАТ КБ «ПриватБанк» - протягом 10 днів з дня проголошення рішення, відповідачами - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий