Справа № 159/4883/14-ц
Провадження № 2/159/27/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 24 квітня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі

головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивачів - адвоката Ковальової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_7, про визнання права спільної сумісної власності на допоміжне приміщення,

в с т а н о в и в:

Позивачі 08.08.14 р. звернулись до суду з позовом до Ковельської міськради Волинської обл., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_6, про визнання права спільної сумісної власності на допоміжне приміщення, а саме: допоміжне нежиле приміщення підвалу з цокольним фундаментом, що позначене у техплані " 6" " 7", заг. пл. 12, 3 кв. м., з влаштованим фасадним входом, що розташоване у буд. АДРЕСА_1 Волинської обл., під кв. № 1 цього ж житлового будинку (а. с. 2 - 5), мотивуючи тим, що за розпорядженням органу приватизації від 31.10.03 р. № 6 213, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", вони отримали у спільну сумісну власність АДРЕСА_1. Тоді ж їм було видано свідоцтво про право власності на житло. Право власності було зареєстроване у ВОБТІ 18.12.03 р. за Р№ 402 37 94. Згадана квартира загальною пл. 57, 1 кв. м., розташована на 1 - 11 поверхах двохповерхового будинку, складається з 3 - х кімнат житловою пл. 42, 0 кв. м., нежитлових приміщень. Проживаючи у згаданій квартирі, вони постійно, з 1994 р., за погодженням з власником кв. № 2 - третьою особою у справі, користуються допоміжним приміщенням, розташованим під належною їм квартирою - підвальним приміщенням з цокольним фундаментом загальною пл. 12, 3 кв. м.. Вказане допоміжне приміщення внесено у техпаспорт на квартиру, що є складовою частиною правовстановлюючого документа. У підвальному приміщенні немає будь - яких комунікацій, що забезпечували б функціонування житлового будинку в цілому. Вони за власні кошти відремонтували вищевказане допоміжне приміщення, покращивши його техстан, використовують його для своїх потреб. Відповідач заперечує, що приміщення підвалу є власністю територіальної громади м. Ковеля Волинської обл.. Просили позов задовольнити.

За ухвалою суду від 03.09.14 р. уточнено анкетні дані одного з позивачів (а. с. 45).

29.09.14 р. подано суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, зміну підстави позову (а. с. 80 - 82), за якою позивачі просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності на частину підвального приміщення більшою площею, а саме: пл. 29,7 кв. м., що розташоване під приміщенням їх квартири у цьому ж будинку, що позначені у техплані на квартиру як приміщення " 5", " 4", мотивуючи тим, що спільна частина підвального приміщення знаходиться під належною їм на праві власності квартирою, є ізольованою та відокремленою, складається з двох прохідних приміщень, вхід до яких можливий лише через належне їм підвальне приміщення, що позначене на техплані позначкою " 7". Крім того, зазначають, що є підстави для визнання за ними права власності на спірне майно і з огляду на положення ст. 344 ЦК України, так як спірне нерухоме майно власника не має, відповідач не має до нього інтересу.

За ухвалою суду від 29.09.14 р. до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, судом було залучено власника суміжного із спірним приміщенням нежитлового приміщення у цьому ж будинку - ОСОБА_7 (а. с. 87).

05.02.15 р. подано суду заяву про зміну розміру позовних вимог (а. с. 169), за якою позивачі просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності на частину підвального приміщення меншою площею, а саме: пл. 24,1 кв. м., що розташоване під приміщенням їх квартири у цьому ж будинку, що позначені у техплані на квартиру як приміщення " 5", " 4", а у техплані підвалу будинку - " 1 - 8", " 1 - 9", 1 - 10", мотивуючи це врахуванням даних судової будівельно - технічної експертизи.

16.02.15 р. третьою особою у справі на вказану дату - ОСОБА_6 - подано суду письмове заперечення проти позову (а. с. 178 - 184), мотивоване тим, що посилання позивачів на те, що вони за його як власника суміжного приміщення користуються підвальним приміщенням заг. пл. 12, 3 кв. м., не відповідає дійсності. Зазначає, що жодних його погоджень на користування позивачами підвальним приміщенням пл. 12, 3 кв. м., що у техпаспорті значиться топочною, прибудованою на першому поверсі кухнею пл. 9 кв. м. із поєднаною вбиральнею пл. 3, 1 кв. м., житловою кімнатою 12, 3 кв. м. на другому поверсі, не існує. Двохповерхова прибудова з підвальним приміщенням (топочною), побудована на проїзді спільного користування, а вхід у підвальне приміщення влаштований з належної йому земельної ділянки, чим йому також чиняться перешкоди у користуванні останньою. У плані підвалу, виготовленому експертом, не вказаний вхід у підвал позивачів із його земельної ділянки. Крім того, у зв"язку з будівництвом на проїжджій частині спільного користування, залишки проїзду огороджені позивачами бетонним парканом і встановлено хвіртку, що позивачами закривається і обмежує прохід. Проїзд до його квартири став неможливим у зв"язку з відсутністю достатньої ширини проїжджої частини. Згідно з витягом з розпорядження виконкому Ковельської міськради від 25.11.96 р. № 809 - рв, було надано дозвіл на встановлення металевих воріт між магазинами "Дари природи" та "Контакт". Земельну ділянку, що належить до будинку, згідно з розпорядженням, слід використовувати співвласникам для спільного користування. Згідно з архітектурно - планувальним завданням виконкому Ковельської міськради щодо встановлення воріт на підставі розпорядження міськвиконкому, був власник кв. № 2. Земельна ділянка позивачам у встановленому законом порядку під добудову не виділялась. Над новозбудованим підвалом влаштовано стінки з газосилікатних блоків товщиною 200 мм і висотою стіни біля 5, 5 м., що входить до рівня конструкції даху другого поверху і шкодить стіні належної йому квартири. Вказане будівництво не погоджене у встановленому законом порядку. Має місце самовільне захоплення позивачами земельної ділянки. При будівництві підвального приміщення, кухні на першому поверсі та кімнати на другому, було допущено порушення вимог будівельних норм і правил, що вже негативно вплинули на техстан його квартири. Позивачі самочинно у самочинно збудованому підвалі влаштували топочну з газовим котлом і колонкою, що заборонено чинним законодавством. Вважає, що документи, що посвідчують право власності позивачів на їх квартиру, є неналежними. Зазначає, що у плані квартири позивачів не вказані гвинтові сходи на другий поверх, що влаштовані на його земельній ділянці. У теххарактеристиці квартири позивачів відсутня вказівка про місце розташування кімнати пл. 12, 3 кв. м., мається невідповідність фактичній площі, у плані відсутній балкон квартири позивачів, веранда і її площа. Наведене свідчить про наявність самочинного будівництва. Дані про вхід до підвального приміщення також не відповідають дійсності, має місце влаштування газового котла з колонкою у підвальному приміщенні на пл. 12, 3 кв. м.. У підвалах під квартирою позивачів є комунікації водопостачання та водовідведення. Він не погоджується з даними щодо наявності та стану комунікацій його та позивачів квартир, наведеними у висновку експерта. В останньому не зазначено і про наявність підвального приміщення під верандою квартири позивачів; діючого входу через підвальне приміщення під верандою квартири позивачів поблизу його земельної ділянки; про те, яке підвальне приміщення позивача ОСОБА_3 не розташоване під квартирою останнього. Зазначає, що приміщення, що є у власності позивача ОСОБА_3 з 2003 р. є самочинним будівництвом разом з кухнею на першому поверсі і житловою кімнатою із балконом на другому. Ряд зауважень викликає у нього і сам експертний висновок, що вважає суперечливим. Вважає, що вимоги позивачів можуть надати їм право чинити перешкоди третім особам як власникам приміщень у будинку. Просить у задоволенні позову відмовити.

23.02.15 р. за ухвалою суду до участі у розгляді справи в якості відповідача було залучено вищезазначену третю особу - ОСОБА_6 (а. с. 210).

04.03.15 р. суду подано заяву про зміну підстави позову (а. с. 219 - 221), мотивовану тим, що спірне нерухоме майно відсутнє у техдокументації відповідача - юридичної особи. Виконкомом як органом приватизації здійснено приватизацію квартири позивачів згідно з наданими документами, у яких були відсутні відомості про спірне приміщення. Зазначено що обґрунтування позовних вимог було викладено в заявах про зміни позовних вимог. Спірне нерухоме майно знаходиться під належною їм квартирою і відокремлене від інших підвальних приміщень. Вхід у нього можливий лише через належне їм приміщення, що позначене у техплані позначкою " 7". Спірна частина приміщень збереглась з часу побудови будинку і не є самочинним будівництвом, що слідує з висновку експертизи. Є всі необхідні умови для визнання за ними права власності на спірне приміщення за набувальною давністю. Просять позов задовольнити, визнати за ними право спільної сумісної власності на частину підвального приміщення заг. пл. 24, 1 кв. м., розташовану під приміщенням їх квартири у вказаному вище будинку, що позначено у техплані на квартиру як приміщення " 5 та " 4", а в техплані підвалу будинку - позначками " 1 - 8", 1 - 9", 1 - 10".

В судовому засіданні 24.04.15 р. позивачі та представник усіх позивачів у розглядуваній справі - адвокат, кожен зокрема, позов підтримали, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами, просять позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання 24.04.15 р не з"явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача - Ковельської міськради Волинської області - в судове засідання не з"явився, хоча вказаний відповідач належно оповіщений, про причини неявки свого представника суду не повідомив, попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглянути у відсутності його представника (а. с 38).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - в судове засідання не з"явилась, хоча належно оповіщена, про причини неявки суду не повідомила.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання 24.04.15 р. не з"явився повторно, письмового заперечення проти позову до суду не подав, попередньо подав до суду заяву, з якої слідує, що причиною його неявки є участь його представника - адвоката - у іншому судовому засіданні.

Представник відповідача - ОСОБА_6 - адвокат - в судове засідання 24.04.15 р. не з"явилась повторно, попередньо подала до суду заяву, з якої слідує, що причиною її неявки є її участь у іншому судовому засіданні в якості представника сторони.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності осіб, які не з"явились.

Суд, заслухавши пояснення позивачів та їх представника - адвоката, показання свідків, дослідивши письмові докази, що зібрані у справі, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Та обставина, що кожен з позивачів у розглядуваній справі є співвласником АДРЕСА_1 відповідно до положень ст. ст. 41, 112 ЦК України в ред. 1963 р., що діяв на час приватизації квартири позивачами, стверджується копіями: свідоцтва про право власності на житло від 31.10.03 р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 234 15 51 від 18.12.03 р., виданого КП "Волинське облбюро техінвентаризації" (а. с. 6, 7).

Як слідує з копії будинкової книги серії А № 18874 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. АДРЕСА_1 Волинської області, у квартирі позивачів кожен з них проживає з 2003 р. по даний час (а. с. 10 - 16) та, відповідно, користується вищезазначеною квартирою.

Ту обставину, що саме позивачі у розглядуваній справі фактично з часу заселення у вищевказану квартиру, як її мешканці, маючи вихід у неспірне житлове приміщення -7 - із своєї квартири, використовують спірне нерухоме майно як допоміжне приміщення, ствердили в суді свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. Свідченнями свідків стверджено і ту обставину, що як до часу заселення позивачами квартири № 1, так і до цього квартира № 1 використовувалась за призначенням - як жиле приміщення, з використанням саме її мешканцями наявного під нею підвального приміщення.

Відповідно до копії техпаспорта на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_3, що виготовлений у 2003 р. ВОБТІ (а. с. 8,9), і надана суду позивачами, квартира позивачів приватизована останніми у спільну сумісну власність згідно з розпорядженням № 14 238 від 18.12.03 р. Квартира позивачів розташована на I - II поверхах двохповерхового будинку, складається з 3 - х кімнат житловою пл. 42, 0 кв. м., у т. ч.: кімната перша - 14, 1 кв. м., кімната друга - 15, 6 кв. м., кімната третя - 12, 3 кв. м.; кухні пл. 9, 0 кв. м., вбиральні (поєднаної) пл. 3, 1 кв. м., коридору пл. 1, 5 кв. м.. Квартира має заг. пл. 57, 1 кв. м., обладнана балконом (терасою) пл. 1, 5 кв. м., топочною - 7 - пл. 12, 3 кв. м.. У плані першого поверху квартири зазначено приміщення кімнати другої - 5 - пл. 15, 6 кв. м., кімнати першої - 4 - пл. 14,1 кв. м., кухні - 2 - пл. 9, 0 кв. м., вбиральні (поєднаної) - 3 - пл. 1, 5 кв. м., коридору - 1 - пл. 1,5 кв. м.. У плані другого поверху квартири зазначено приміщення кімнати третьої - 6 - пл. 12, 3 кв. м.. Також зазначено план підвального приміщення з цокольним фундаментом - 7 - пл. 12, 3 кв. м., з протяжністю стін: 2, 87 та 4,30, площа якого, відповідно до вимог чинного законодавства, не включена до загальної площі квартири.

Площа вказаного підвального приміщення - 7 - є також є, як площа кімнати з позначкою " 6", що розташована на другому поверсі квартири, а також відповідною сукупній площі кухні, вбиральні (поєднаної), коридора, розташованих на першому поверсі квартири. У висновку експерта це приміщення позначено як 1 - 7.

Як слідує з матеріалів інвентаризаційної справи (кад. № 142 381, ел. Р. № 402 379 4 (буд. АДРЕСА_1), власником кв. № 1, що розташована на I та II поверхах будинку, є позивачі. Однак, у техпаспорті на квартиру позивачів, що міститься у вищевказаній інвентаризаційній справі, відсутній план підвального приміщення з цокольним фундаментом - 7 - пл. 12, 3 кв. м., з протяжністю стін: 2, 87 та 4, 30; відсутня вказівка у теххарактеристиці на облаштування квартири позивачів топочною - 7 - пл.. 12, 3 кв. м.. В решті план є відповідним планові, копія якого надана суду позивачами (а. с. 8, 9).

Пояснити суду причину того, чому у наявному у них примірникові техпаспорта на квартиру за 2003 р. маються відомості про підвальне приміщення пл. 12,3 кв. м. і топочну тоді коли у техпаспорті, наявному у інвентаризаційній справі на квартиру такі відомості відсутні, ні позивачі, ні їх представник - адвокат - не змогли.

Суд вважає, що зазначене у техпаспорті, наданому суду позивачами, підвальне приміщення на час приватизації позивачами їх квартири не тільки не було вказано у техпаспорті чи інших відповідних документах як допоміжне приміщення квартири позивачів, що було б відображено обов"язково і у даних про загальну площу квартири (42, 0 кв. м. житлової пл. + 15, 1 кв. м. заг. пл.), а й не мало призначення топочної. Такого призначення це приміщення могло набути при відповідному переобладнанні як його самого так і квартири позивачів, для чого має вироблятись певна необхідна техдокументація. Однак, останнього позивачами суду доведено не було.

За змістом ст. ст. 1, 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до листів відповідача - юридичної особи - №№ М - 666 від 08.07.14 р., З - 14/389 від 20.02.15 р., спірне нерухоме майно не належить відповідачеві - юридичній особі; із матеріалів архівної справи по приватизації квартири позивачів ними ж, вбачається, що у довідку про склад сім"ї позивачів та займані ними приміщення від 15.10.03 р., що видана РЖКП - 2 (м. Ковель), не вказано про наявність підвального приміщення, що спричинило в свою чергу відсутність відповідної вказівки і у техпаспорті на квартиру (а. с. 27, 205).

Як зазначено у ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", утримання приватизованих квартир (будинків здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються КМ України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Власники квартир багатоквартирних будинків можуть створювати об'єднання співвласників багатоквартирного будинку відповідно до закону. Державні комунальні підприємства по обслуговуванню та ремонту житла зобов'язані здійснювати обслуговування та ремонт приватизованого житла, надавати мешканцям комунальні та інші послуги за державними розцінками і тарифами.

Суд враховує, що лише підвальне приміщення з позначкою " 7" (а. с. 149), що і хоча розташоване безпосередньо під квартирою позивачів, належить до вищевказаного будинку, однак, не має спільних стін, комунікацій з квартирою відповідача - фізичної особи. Воно сполучене (має проходи) з іншими підвальними приміщеннями, що фактично розташовані під приміщенням квартири позивачів, однак, це сполучення (прохід) відсутні на плані підвального приміщення у техпаспорті, наданому суду позивачами і, згідно з висновком експерта, встановити те, чи самочинним є облаштування такого проходу, об"єктивно неможливо .

Тобто, з врахуванням того, що позивачі фактично проживали у квартирі № 1 та були включені до числа осіб, які мають право на її приватизацію у спільну сумісну власність, а підвальне приміщення - 7 - розташоване безпосередньо під приміщенням квартири № 1 і не є, відповідно до висновку, експерта, самочинним будівництвом, має ознаки приналежності, визначені ст. 132 ЦК України в ред.. 1963 р.; не містить спільних з іншою частиною підвальних приміщень будинку спільних комунікацій; свідки ствердили використання підвального приміщення під квартирою № 1 лише і саме мешканцями цієї квартири, позивачі, безперечно, мають право вимагати у встановленому законом порядку внесення відомостей про підвальне приміщення - 7 - у відповідну технічну документацію, з рахуванням якої вирішується питання, пов"язане з приватизацією житла.

Однак таке питання позивачами не ставиться.

Як стверджується копією витягу про держреєстрацію прав № 21834629, виданого 01.11.10 р. КП "Волинське облбюро техінвентаризації", власником суміжної з квартирою позивачів кв. № 2 - є відповідач - фізична особа (а. с. 199).

Як слідує з матеріалів інвентаризаційної справи (2, ел. Р. № 131 344 62 (буд. АДРЕСА_1), власником кв. № 2 з підвалом, розташованим під нею, є відповідач - ОСОБА_6.

Як слідує з матеріалів інвентаризаційної справи (буд. АДРЕСА_1, мається надпис - "ОСОБА_11"), власником нежитлового приміщення магазину "Контакт" та частини суміжного із спірним підвального приміщення будинку є третя особа у справі - ОСОБА_7.

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № О - 63 від 05.01.15 р. (а. с. 143 - 150), під квартирою позивачів фактично є підвальні приміщення (у кількості - 4), конфігурація та межі яких, в цілому, співпадають з конфігурацією та межами приміщень квартири позивачів. Загальна площа тієї частини підвального приміщення, що розташована фактично під квартирою позивачів і складається з трьох відділених перегородками приміщень, без врахування площі того підвального приміщення, що розташоване також під квартирою позивачів, однак, фігурує у техпаспорті, копія якого надана суду позивачами, під позначкою " 7", і не є спірним, дійсно, складає 24, 1 кв. м. (1 - 10 пл. 11,9 кв. м., 1 - 8 пл. 6, 9 кв. м., 1 - 9 пл. 5,9 кв. м.). Маються проходи (сполучення) між всіма чотирма вищезазначеними підвальними приміщеннями, розташованими фактично під квартирою позивачів. Суд враховує, що висновок експертизи до зміни позивачами позовних вимог, а саме: до 05.01.15 р., і надавався з приводу питань, що ставились перед експертами з огляду на зміст позовних вимог за станом на 24.11.14 р..

Однак, із висновку експертизи достовірно вбачається, і це відповідачами не оспорюється, що лише у спірних підвальних приміщеннях 1 - 8, 1 - 9, 1 - 10, що розташовані фактично під житловими кімнатами першого поверху квартири позивачів, знаходяться діючі мережі комунікацій, частково - спільні (водопостачання) і для кв. № 2 будинку, а також - для нежитлового приміщення будинку - магазину (а. с. 149).

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Положення ст. 344 ЦК України передбачають, що визначальними ознаками володіння, що є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, є добросовісність володіння, коли такий володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Позивачів ж, являючись, спочатку, наймачами квартири № 1 у будинку, а згодом - і власниками квартири, достеменно знали, що будь - якого документального підтвердження правомірності використання, володіння та розпорядження спірним нерухомим майном вони не мали.

Протилежного ні позивачі, ні їх представник - адвокат - переконливо суду не довели.

Так, у свідоцтві про право власності на житло не тільки про спірне, а й про будь - яке інше підвальне приміщення, що було б розташоване пд. приміщеннями квартири позивачів, не зазначено. У техпаспорті на квартиру, що є у розпорядженні позивачів, вказано лише неспірне підвальне приміщення з позначкою " 7", що, за планом, не має сполучення із спірними підвальним приміщеннями, та, однак, фактично, має - згідно з висновком експертизи.

Відповідно до змісту ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Представник позивачів - адвокат - вказує, що спірне нерухоме майно не перебуває на балансі відповідача - юридичної особи. Не є воно і власністю відповідача - фізичної особи. Зазначає, що хто є власником спірного нерухомого майна, на даний час позивачам не відомо, тобто, стверджує, що спірне майно є безхазяйним.

Відповідно до чинного законодавства, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Будь - яких даних про державну реєстрацію спірних підвальних приміщень позивачами суду також не надано.

Крім того, суд враховує, що у спірних підвальних приміщеннях є сполучення (прохід) до неспірного підвального приміщення 1 - 7, спільні із сусідньою квартирою, власником якої є відповідач - фізична особа, а також із нежитловим приміщенням будинку - магазином належним третій особі у справі - комунікації, про що достеменно відомо позивачам.

А тому, суд вважає, що за таких обставин за неможливе визнати право власності за позивачами на спірну частину підвального приміщення, а саме: приміщення, що позначені у висновку експертизи як: 1 - 10 пл. 11,9 кв. м., 1 - 8 пл. 6, 9 кв. м., 1 - 9 пл. 5,9 кв. м., що є не відділеними від неспірного підвального приміщення - 1 - 7, що також розташоване під приміщеннями квартири позивачів. Позивачами обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. У задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 212 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 4, 6, 41, 86, 112, 132 ЦК України (1963 р.), ст. ст. 1, 2, 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в ред. за станом на 31.10.03 р.), ст. ст. 5, 11, 12, 13, 15, 16, 316, 317, 344, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської обл. у слідуючому порядку: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк