АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Чобіток А.О.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради про визнання права власності.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року позивачка звернулась в суд із позовом до відповідачів про визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий на ім»я ОСОБА_4 та визнання за нею права власності.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у листопаді 2003 року за договором дарування набула у власність жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Борова, 20, що у м. Києві.

У 2007 року позивачка у силу сімейних обставин була змушена покинути будинок та доручила догляд за ним далекому родичу, ОСОБА_2, залишивши йому й правовстановлюючі документи на нерухомість.

Проте після повернення у 2010р. дізналася, що ОСОБА_2 у 2007 році відчужив належне їй майно, а саме - будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4, підробивши довіреність, яку згодом, як і договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, було визнано недійсними.

Із метою державної реєстрації права власності на земельну ділянку, вона звернулась до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, утім у вчиненні такої дії їй було відмовлено, остільки встановлено, що з заявою звернулася неналежна особа.

За таких обставин, позивачка просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті вимог.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Матеріали справи свідчать, що на підставі договору дарування від 05 листопада 2003р. вона набула права власності на жилий будинок № 20 з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1

На підставі довіреності від 17 грудня 2007р., посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 продати належний їй на праві власності будинок та земельну ділянку /а.с.11/.

Встановлено, що на підставі повноважень, передбачених довіреністю, 18 грудня 2007р. ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 належне позивачці нерухоме майно - приватний будинок та земельну ділянку /а.с.12/.

Відповідно до висновку експерта № 342/тдд від 28 липня 2010р. Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в м. Києві, підпис в довіреності від 17 грудня 2007р., якою ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 продати належний їй на праві власності будинок та земельну ділянку, засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, виконано не ОСОБА_3, а іншою особою./а.с.11,14-17/.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2007р. визнано недійсною довіреність від 17 грудня 2007р., засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та договір купівлі-продажу приватного будинку з надвірними будівлями та спорудами /а.с18-22/.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно положень ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення.

Зі справи убачається, що ОСОБА_4 після набуття у власність нерухомого майна, отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 07 жовтня 2008р. /а.с.13/.

З огляду на викладене, а також урахуванням вимог ст.ст.203,215,216 ЦК України, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 грудня 2007р., вчиненого ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, а також скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім»я ОСОБА_4

Районний суд з достатньою повнотою з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 особисто видала довіреність ОСОБА_2 на вчинення дій по продажу належного їй нерухомого майна, спростовуються висновком експерта № 342/тдд від 28 липня 2010р. Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в м. Києві, яким визнано доведеним, що підпис в довіреності від 17 грудня 2007р. вчинено не позивачкою, а іншою особою.

Окрім цього, колегія суддів враховує й положення ч.3 ст.61 ЦПК України та наявність такого, що набрало законної сили рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2012р. в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу недійсною, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, яким визнано видану 17 грудня 2007р. від імені ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_2 довіреність недійсною.

За таких обставин, правочин, вчинений на підставі недійсної довіреності, у відсутність волевиявлення власника майна, підлягає визнанню недійсним.

Підстав для висновків про порушення районним судом процесуальних прав ОСОБА_2 не має, остільки відповідно до матеріалів справи, відповідача повідомлено про день і час розгляду справи шляхом поміщення оголошення в пресі /а.с.74/.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Cудді:

Справа №753/10719/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13297/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.