У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: Орджонікідзевський районний відділ у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Орджонікідзевському районі, про усунення перешкод у здійсненні права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11, ОСОБА_12 про усунення перешкод у здійсненні права власності.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_13 посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, однак потрапити до власного житла вона не може, оскільки його на даний час займає, без жодних на те правових підстав, колишній власник квартири ОСОБА_7 та члени його родини. Вказані особи добровільно не звільняють квартиру і не знімаються з реєстрації місця проживання, чим створюють позивачу перешкоди у користуванні належним йому майном.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд усунути перешкоди у здійснені права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1, та виселення їх з вказаної квартири.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 вересня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 з квартири АДРЕСА_1 та виселено їх із вказаної квартири.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 08 липня 2013 року, виданим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_14, витягом з реєстру Запорізького міського бюро технічної інвентаризації про державну реєстрацію прав від 08 липня 2013 року позивачу ОСОБА_6 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

У спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі, які перешкоджають власнику - позивачу - користуватись своїм майном.

Зазначена квартира раніше належала відповідачу ОСОБА_7, проте в порядку виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки для виконання кредитних зобов'язань між ним та Акціонерним товариством Банк «Фінанси та кредит», яке набрало законної сили, і виданого виконавчого листа 01 липня 2013 року була придбана позивачем з публічних торгів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. ст. 319, 321, 383, 391, ч. 1 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 109, 150, ч. 1 ст. 156 ЖК України та, враховуючи те, що виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло або взагалі його відсутність, обґрунтовано виходив з того, що спірна квартира, яка була предметом іпотеки, в порядку виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки для виконання кредитних зобов'язань між відповідачем ОСОБА_7 та АТ Банк «Фінанси та кредит» була придбана позивачем ОСОБА_6 з публічних торгів та належить ій на праві власності, відповідачі перешкоджають позивачу користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності квартирою, тому підлягають виселенню.

З такими висновками повністю погоджується колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, оскільки власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи касаційної скарги про те, що підстави для втрати права користування житловим приміщенням передбачені ст. ст. 71, 107 ЖК Української РСР та є пріоритетними нормами, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, аніж положення ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ст. 156 ЖК Української РСР та ст. 405 ЦК України право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на таке майно та у разі припинення права власності особи на квартиру припиняється право членів його сім'ї на користування нею. При цьому похідним і є право користування житлом неповнолітніх дітей.

Разом з тим відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З результатів аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук