Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Журавель В.І.,

Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 березня 2006 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», згідно з кредитним договором ОСОБА_3 надано кредитні кошти в розмірі 50 тис. доларів США на строк до 9 березня 2016 року зі сплатою 14,25 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 10 березня 2006 року між банком і ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, а з ОСОБА_4 - договір поруки.

28 листопада 2006 року з ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 14 047 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 10,5 % річних на строк до 25 листопада 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 28 листопада 2006 року між банком і ОСОБА_3 укладено договір застави транспортного засобу, а з ОСОБА_4 - договір поруки.

Взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами ОСОБА_3 не виконує, внаслідок чого станом на 21 липня 2011 року заборгованість за кредитними договорами складає 463 051 грн 01 коп.

Ураховуючи викладене, позивач, збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитними договорами від 10 березня та від 28 листопада 2006 року в розмірі 501 684 грн 80 коп. та судові витрати в розмірі 1 820 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2012 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 10 березня 2006 року в розмірі 10 859 доларів 85 центів США (86 770 грн 20 коп.), за кредитним договором від 28 листопада 2006 року в розмірі 3 741 доларів 14 центів США (29 891 грн 70 коп.), а всього 116 661 грн 90 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року рішення апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2013 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк»:

- заборгованість за тілом кредиту в розмірі 36 240,98 доларів США, заборгованість за відсотками - 15 280,63 доларів США, всього 51 521, 61 доларів США за кредитним договором від 10 березня 2006 року № 47/ПВ-06;

- заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8 839,85 доларів США, заборгованість за відсотками - 2 173,48 доларів США, всього 11 013,33 доларів США, 2 343,30 грн - комісії за кредитним договором від 28 листопада 2006 року № 450/ПВ-06.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення місцевого суду від 12 квітня 2012 року, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи судами встановлено, що 10 березня 2006 року ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», уклало з ОСОБА_3 кредитний договір на суму 50 тис. доларів США на строк до 09 березня 2016 року зі сплатою 14,25 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 10 березня 2006 року між банком і ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, а з ОСОБА_4 - договір поруки.

28 листопада 2006 року з ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 14 047 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 10,5 % річних на строк до 25 листопада 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів неналежного виконання умов кредитних договорів відповідачем та належного повідомлення відповідачів про дострокове повернення коштів. Крім того, позивачем не доведено, що новий кредитор - ПАТ «Дельта Банк» - повідомив в установленому порядку боржника про заміну кредитора, а також не надано доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та поручителя.

Колегія погоджується з таким висновком апеляційного суду.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

При цьому він не звільняється від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Неналежне повідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору.

Проте позичальник не проводив погашення заборгованості за кредитними договорами ні ТОВ «Український промисловий банк», ні ПАТ «Дельта Банк», про що свідчить наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості.

З матеріалів справи, зокрема, з реєстру поштових відправлень, вбачається, що ТОВ «Український промисловий банк» повідомило ОСОБА_3 про заміну кредитора у зобов'язанні.

Крім того, 24 грудня 2010 року та 22 липня 2011 року ОСОБА_3 були направлені досудові вимоги із зазначенням розміру заборгованості за кредитними договорами та інформації про те, що у зв'язку з укладенням 30 червня 2010 року договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» останнє замінює ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора (стає новим кредитором), внаслідок чого згідно з п. 4.2. договору до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Також вбачається, що досудові вимоги, направлені на адресу ОСОБА_3, залишилися без задоволення, питання про погашення заборгованості за кредитними договорами останньою врегульовано не було.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Виходячи з того, що зобов'язання про заміну кредитора були виконані шляхом направлення письмового повідомлення на адресу ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя на користь ПАТ «Дельта Банк».

Колегія відхиляє доводи касаційної скарги про невірний розрахунок стягнутої суми, оскільки згідно з п. 4.3.6. кредитного договору кредитор самостійно розподіляє грошові кошти, внесені відповідачем на розподільчий рахунок відповідно до черговості, передбаченої п. 4.2.2 цього договору, або іншої черговості, встановленої на розсуд позивача.

Інші доводи скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції у розумінні ч. 1 ст. 335 ЦПК України, згідно з якою касаційний суд не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Матеріали витребуваної справи також не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.М. Ситнік