У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів :Буцяка З.І., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання :Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу органу опіки і піклування Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом органу опіки і піклування Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року позовні вимоги органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_1.

Покладено на орган опіки і піклування Костопільської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обовязків.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що відповідач ухиляється від виконання та утримання малолітнього сина залишає його без догляду, веде аморальний спосіб життя, схильна до вживання алкогольних напоїв, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання дитини у звязку з чим двічі приймалось рішення про відібрання дитини та поміщення його до центру соціально-психологічної реабілітації дітей.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір'ю.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обовязків

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін у справі, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про недостатність підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу - позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з тим, суд попередив матір дитини про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Доводи позивача про те, що дитина на даний час проживає в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, а також те, що відповідач не піклується про сина, участі у його вихованні не бере, не відвідує дитину та не цікавиться її життям, залишає без нагляду, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач регулярно відвідує дитину, піклується про неї, проявляє турботу та бажає сама виховувати малолітнього сина а також має постійне місце роботи.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-які докази наявності виключних обставин позбавлення батьківських права відповідача в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :