АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і представника ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія", ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 758/1083/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1691/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Декаленко В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
26 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СТзДВ «Гарантія», ОСОБА_2, у якому просив стягнути з СТзДВ «Гарантія» на свою користь з суму коштів в розмірі 37 156, 79 грн., в тому числі неоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 36 379, 37 грн. та пені в розмірі 777, 42 грн., а з ОСОБА_2 суму коштів в якості відшкодування збитків, необхідних для оплати ремонту автомобіля, в розмірі 37 315, 48 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05 липня 2012 року о 16 год. 40 хв. на проспекті Червонозоряному в м. Києві навпроти будинку номер 86 сталася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем «Рено», д/н НОМЕР_1. Внаслідок цієї ДТП його автомобіль НОМЕР_2, зазнав механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_3, була застрахована у СТзДВ «Гарантія» згідно Полісу АВ/5246376 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, по договору № 010240 добровільного страхування наземного транспорту від 06.06.2012 року 30.08.2012 року ПрАТ «СТ Іллічівське» виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 6 430,96 грн. за збитки, спричинені в результаті даної ДТП, з розміром якого він не погодився та звернувся з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва. Згідно Висновку № 9937/12-54 судової автотоварознавчої експертизи від 06 грудня 2012 року, виданому Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, ринкова вартість його автомобіля до аварії становила 91 714,13 грн. Сума спричиненого матеріального збитку становить 66 814, 88 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 87 315, 48 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2013 року відповідно до умов договору № 010240 страхування від 06.06.2012 року з ПрАТ «СТ Іллічівське» було стягнуто додатково на його користь ще 6 189,67 грн. страхового відшкодування. Всього ПрАТ «СТ Іллічівське» сплачено страхового відшкодування на суму 12 620,63 грн. 27 червня 2013 року він звернувся до СТзДВ «Гарантія» із заявою про страхове відшкодування, а 24.07.2013 року подав заяву про виплату страхового відшкодування зі всіма документами, що вимагалися. Однак станом на 22.12.2013 року СТзДВ «Гарантія» не було здійснено йому виплати страхового відшкодування та не надіслано жодних повідомлень про задоволення його заяви чи відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з СТзДВ «Гарантія» на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 37 156 грн. 79 коп. та судовий збір в розмірі 371 грн. 56 коп., стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 17814 грн. 88 коп. і судовий збір в розмірі 178 грн. 14 коп., в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

06 листопада 2014 року представник ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин у справі, просив його скасувати в частині стягнення коштів з ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в цій частині. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що суд першої інстанції не врахував, що збитки ОСОБА_1 фактично відшкодовані, оскільки він залишив у себе залишки знищеного автомобіля на суму 70 646, 74 грн., 6 430, 96 грн. сплатило ПрАТ «СТ «Іллічівське» та 6 189, 67 грн. стягнуто за рішенням суду. На думку апелянта, ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки отримав від ПрАТ «СТ «Іллічівське» суму страхового відшкодування, а тому до нього тепер перейшло право вимоги.

24 листопада 2014 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати в частині стягнення коштів з ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 37 315, 48 грн., франшизу у розмірі 1000 грн. і судовий збір у розмірі 371, 56 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що судом невірно застосовано ч. 3 ст. 1193 ЦК України, не наведено будь-яких мотивів зменшення розміру відшкодування, докази незадовольного матеріального стану ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що справа слухається понад 2 роки, заявлених до стягнення коштів і так явно недостатньо для відновлення пошкодженого транспортного засобу з огляду на інфляцію і падіння курсу гривні.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_6 апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримав і просив її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 просив відмовити.

Представник ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_3 подану ним апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просив відмовити.

Представник СТзДВ «Гарантія» у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 05 липня 2012 року о 16 год. 40 хв. По просп. Червонозоряний, 86 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_7 і автомобіля НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_1

Винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_1, ОСОБА_7, що підтверджується наданою суду постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.07.2012 року, яка міститься в копії матеріалів цивільної справи № 2601/16187/12 витребуваної судом із Голосіївського районного суду м. Києва. Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

06 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СТ Іллічівське» було укладено Договір № 010240 добровільного страхування наземного транспорту.

30 серпня 2012 року ПрАТ «СТ Іллічівське» згідно вищезазначеного договору виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 6 430, 96 грн. за збитки, спричинені в результаті ДТП.

Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2013 року по цивільній справі № 2601/16187/12 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СТ «Іллічівське», ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, було частково задоволено позов позивача та вирішено зокрема стягнути з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування 6 189, 67 грн.

З викладеного вбачається, що загальна сума страхового відшкодування, яка була отримана позивачем від ПрАТ «СТ «Іллічівське» становить 12 620, 63 грн.

В той же час згідно наданого суду Висновку № 9937/12-54 судової автотоварознавчої експертизи від 06 грудня 2012 року, яка була проведена під час розгляду Голосіївським районним судом м. Києва цивільної справи № 2601/16187/12, сума матеріального збитку, яка спричинена власнику автомобіля НОМЕР_4 складає - 66 814, 88 грн. Ринкова вартість автомобіля НОМЕР_4, складає 91 714, 13 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4 складає - 87 315, 48 грн. (а.с. 43-51).

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_7 дійсно була застрахована у СТзДВ «Гарантія» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/524676 від 23.02.2012 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає 50 000, 00 грн. (а.с. 104).

7.07.2012 року ОСОБА_7 повідомив СТзДВ «Гарантія» про настання страхового випадку.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що 27.06.2013 року заяву про страхове відшкодування, а 24.07.2013 року Заяву про виплату страхового відшкодування (за пошкоджений транспортний засіб) до СТзДВ «Гарантія» було подано ОСОБА_1 (а.с. 102, 103).

Задовольняючи позовні вимоги до СТзДВ «Гарантія» суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належним позивачу автомобіль, сталася з вини ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована СТзДВ «Гарантія», що зобов'язано сплатити страхове відшкодування за вирахуванням франшизи та сплачених ПрАТ «СТ «Іллічівське» сум. Також суд першої інстанції згідно ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнув пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення.

Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, доводів щодо його незаконності і необґрунтованості в цій частині апеляційна скарга не містить.

Задовольняючи частково позовні вимоги до ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався ст. 1194 ЦК України та виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача сталася з вини ОСОБА_2, а тому останній повинен відшкодувати завдані майну збитки за вирахуванням отриманих позивачем сум страхового відшкодування. При цьому суд першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 1193 ЦК України вважав за можливе зменшити розмір шкоди до 17 814, 88 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (стаття 22 вказаного Закону).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 06 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СТ Іллічівське» було укладено договір № 010240 добровільного страхування наземного транспорту.

Відповідно до Правил добровільного страхування наземного транспорту повна загибель транспортного засобу - випадок, коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 75% його дійсної вартості на момент укладення договору страхування.

Відповідно до п. 11.7 та п. 11.8 Правил при повній загибелі транспортного засобу страхове відшкодування виплачується двома способами в залежності від того, чи залишається транспортний засіб у страхувальника, чи право власності на транспортний засіб передається страховику.

Якщо страхувальник бажає залишити транспортний засіб у своєму розпорядженні, не зважаючи на повну загибель транспортного засобу, йому виплачується страхове відшкодування в розмірі страхової суми за вирахуванням зносу транспортного засобу за період страхування, вартості залишків транспортного засобу та встановленої договором франшизи.

Відповідно до п. 20.12 договору якщо на момент настання страхового випадку буде встановлено, що страхова сума є меншою від дійсної вартості ТЗ та/або ДО, визначеної на дату настання страхового випадку, то страхове відшкодування виплачується пропорційно співвідношення страхової суми до дійсної вартості ТЗ у такій же частці від визначених по страховій події збитків.

Крім того, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_7 дійсно була застрахована у СТзДВ «Гарантія» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/524676 від 23.02.2012 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає 50 000, 00 грн. (а.с. 104).

Отже, ОСОБА_1 мав можливість отримати відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди або за рахунок страхової компанії, з якою він уклав договір добровільного страхування, або за рахунок страхової компанії, якою було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не дав належної оцінки запереченням СТзДВ «Гарантія» про те, що звернувшись до ПрАТ «СТ «Іллічівське» за виплатою страхового відшкодування та отримавши його ОСОБА_1 фактично визначився зі способом захисту свого порушеного права.

ПрАТ «СК «Іллічівське» виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 12 620, 63 грн. за вирахуванням вартості залишків транспортного засобу (70 646, 74 грн.), франшизи у розмірі 4 000 грн. і несплаченого страхового платежу у розмірі 2 228 грн. Зазначене означає, що ОСОБА_1, залишивши у себе залишки пошкодженого транспортного засобу і отримавши страхове відшкодування у розмірі 12 620, 63 грн., отримав відшкодування заподіяних йому збитків у повному обсязі (за винятком 8 446, 76 грн., що становить несплачену франшизу за договором добровільного страхування 4 000 грн. і несплачений страховий платіж у розмірі 2 228 грн. та суми у розмірі 2 218, 76 грн. у зв'язку з застосуванням страховиком коефіцієнта пропорційності).

З матеріалів справи вбачається, ліміт відповідальності СТзДВ «Гарантія» не вичерпано (ним сплачено лише 12 620, 63 грн.), рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року стягнуто з СТзДВ «Гарантія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 36 379, 37 грн. (в цій частині не оскаржувалося), а тому з ОСОБА_2 згідно ст.. 1194 ЦК України підлягає стягненню франшиза у розмірі 1 000 грн.

Отже, апеляційні скарги слід задовольнити частково, рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року в частині задоволення частково позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми матеріальної шкоди у розмірі 17 814, 88 грн. і судового збору у розмірі 178, 14 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. франшизи.

Керуючись ст.ст. 208, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року в частині задоволення частково позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми матеріальної шкоди у розмірі 17 814, 88 грн. і судового збору у розмірі 178, 14 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми матеріальної шкоди - задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 1 000 грн. та судовий збір у розмірі 10 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді