Справа № 345/4674/13-ц
Провадження № 22-ц/779/148/2015
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 29 серпня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який на випадок своєї смерті залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповів йому (позивачу). Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається із будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_1. Вказане будинковолодіння належало до колгоспного двору і належало у рівних частках ОСОБА_7, його дружині ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, і її матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Отже, ОСОБА_7 став одноосібним власником будинковолодіння. Все своє майно він заповів позивачу, який прийняв спадщину, оскільки звернувся в Калуську районну державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте йому було відмовлено, оскільки вказаний житловий будинок належить членам колгоспного двору та правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній. Інших спадкоємців у ОСОБА_7 не було, а мати позивача спадщину не приймала, адже знала про складений на нього заповіт. Посилаючись на наведене просив визнати за ним право власності на спадкове майно.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29 серпня 2013 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а сааме, на домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 та складається з наступних будівель та споруд: «А» - житлового будинку, площею 73,8 кв.м., інвентаризаційною вартістю 26682 грн.; «Б» - стайні, площею 20 кв.м., вартістю 7945,00 грн.; «В» - стодоли, площею 20,3 кв.м., вартістю 2553 грн.; під №1 - криниці 1/2, вартістю 2003 грн.; під №2 - воріт, площею 4,6 кв.м., вартістю 1345,00 грн.; під №3 - огорожі, площею 28,8 кв.м., вартістю 1649 грн., а всього загальною вартістю 42177 грн.

На дане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, представник апелянта зазначає, що іншим рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.12.2013 року по справі №356/6812/13-ц за ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, після смерті матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3., а саме, на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_9 була єдиним членом колгоспного двору і після її смерті відкрилась спадщина на приналежне їй майно. Суд дійшов висновку, що оскільки спадкодавець ОСОБА_8 дітей не мала, зі своїм чоловіком ОСОБА_7 шлюб розірвали на підставі рішення суду від 02.02.1983 року, тому її колишній чоловік не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8 Сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_10, які являються дочкою та чоловіком сестри спадкодавиці, є єдиними спадкоємцями п'ятої черги за законом. Також представник апелянта зазначає, що судом не враховано всі обставини і факти, що входять до предмета доказування, а обставини і факти, якими мотивовано рішення, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому ухваленим рішенням порушено права та інтереси законного спадкоємця - ОСОБА_2 З цих підстав представник апелянта просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з наведених у ній мотивів та просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_4, його представник ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 скаргу не визнали, вважають її безпідставною, а рішення - законним та обґрунтованим, яке просили залишити в силі, відмовивши у задоволенні скарги.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (а.с.5). На випадок своєї смерті ОСОБА_7 склав заповідальне розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповів ОСОБА_4 (а.с.6).

Спадкоємець ОСОБА_4 31.01.2013 року подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом (а.с.7), а згодом - про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_7, оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору та правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній (а.с.8).

Із довідки від 20.06.2013 року, виданої виконкомом Негівської сільської ради, слідує, що згідно із записом в погосподарській книзі виконкому Негівської сільської ради за №488 за ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, за ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та за ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, значиться житловий будинок, загальною площею 40 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1. Рішення на право власності видавалося в 1990 році, правовстановлюючі документи відсутні (колгоспний двір згідно додатку №2 до рішення райвиконкому №5 від 16.01.1991 року) (а.с.12). Факт і дата смерті спадкодавців підтверджена відповідними свідоцтвами, які були оглянуті в судовому засіданні апеляційної інстанції в ході огляду матеріалів справи №345/6812/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про визнання права власності на спадкове майно(а.с.14, 15).

Відповідно до Закону України «Про власність» з 15.04.1991р. відбулося усуспільнення колгоспно-кооперативної власності у приватну суспільну сумісну власність. Майно, придбане внаслідок спільної праці сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Зважаючи на те, що в колгоспному дворі по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, то дане будинковолодіння належало їм на праві спільної сумісної власності.

Той факт, що адреса колгоспного двору саме АДРЕСА_1, а не будинок №95, і що членами колгоспного двору були вище зазначені особи, підтверджено оглянутими в судовому засіданні апеляційної інстанції погосподарськими книгами виконкому Негівської сільської ради по селу Гуменів за період з 1980 року по 1993 рік. Також із книг встановлено, що за колгоспним двором було відкрито два погосподарських номера - №95 і №96, де головою одного двору була ОСОБА_9, а іншого - ОСОБА_7, хоча в дійсності це був один колгоспний двір. Після смерті ОСОБА_9 в 1993 році погосподарський №95 припинив своє існування.

Отже судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 і її дочка ОСОБА_8, яка проживала з нею в одному дворі та будинку, фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8, після смерті якої її чоловік ОСОБА_7, проживаючи спільно із спадкодавцем, фактично прийняв спадщину після смерті дружини.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина в цілому на будинковолодіння по АДРЕСА_1.

З копії технічного паспорту на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13-16) вбачається, що загальна інвентаризаційна вартість домоволодіння становить 42177,00 грн. і складається з: «А» - житлового будинку, площею 73,8 кв.м., інвентаризаційною вартістю 26682,00 грн.; «Б» - стайні, площею 20,0 кв.м., вартістю 7945,00 грн.; «В» - стодоли, площею 20,3 кв.м., вартістю 2553,00 грн.; під №1 - криниці 1/2, вартістю 2003,00 грн.; під №2 - воріт, площею 4,6 кв.м., вартістю 1345,00 грн.; під №3 - огорожі, площею 28,8 кв.м., вартістю 1649,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Позивач по справі фактично прийняв спадщину, звернувшись із заявою про прийняття спадкового майна (а.с.7) у відповідності до заповіту.

Крім того, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння були відсутні, то спадкоємець по заповіту ОСОБА_4 правомірно звернувся до суду за захистом свого права про визнання за ним права на спадкове домоволодіння.

На даний час позивач ОСОБА_4 оформив за собою право на спадкове домоволодіння, що вбачається із оглянутої в судовому засіданні апеляційної інстанції справи №345/6812/13-ц за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, а.с.56 - витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 03.10.2013 року Реєстраційною службою Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, за власником ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, оскільки ОСОБА_2 будь-яких прав на спадкове домоволодіння не набула, а тому такі її права відсутні та не можуть бути порушені.

Що стосується твердження представника апелянта про те, що по рішенню народного суду Калуського району від 02.02.1983 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було розірвано (рішення оглянуто в судовому засіданні апеляційної інстанції у справі №345/6812/13-ц, а.с.34), а тому ОСОБА_7 не міг бути спадкоємцем дружини ОСОБА_8 та не набув права на спадкування після її смерті, то таке твердження є необґрунтованим та безпідставним.

Так, справді таке рішення постановлялося судом за правилами та нормами Кодексу про шлюб та сім'ю в редакції від 01.01.1970 року, проте таке рішення не було реалізоване подружжям ОСОБА_8 і вони продовжували проживати однією сім'єю та в одному домогосподарстві, що встановлено в ході розгляду даної справи.

Відповідно до статті 39 Кодексу про шлюб та сім'ю (в редакції від 01.01.1970 року) розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами запису актів громадянського стану.

Статтею 44 вказаного кодексу було визначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану.

Отже таке твердження не може братися до уваги колегією суддів.

В зв'язку з вище наведеним колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 29 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

О.Ю. Беркій