Справа № 464/9491/13 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/2746/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановила:

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2014 року, у задоволені первісному позові відмовлено. Зустрічний позов задоволено, визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року первинний позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1.

В зустрічному позові ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити, посилаючись на те, що рішення районного суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, апелянт зазначає, що ОСОБА_2 18.07.1992 р. уклав шлюб з ОСОБА_8 та переїхав до неї і з цього часу проживає у неї, що було вставлено рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20.02.2012 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування. Крім того, апелянт посилається на те, що матеріалами справи не доведено чинення перешкод ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою, а звернення ОСОБА_4 до суду про позбавлення ОСОБА_2 користування жилим приміщенням є однією із форм захисту права власності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - ОСОБА_4 та його представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у судді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 9 ЖК передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

У силу ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з'ясуванню підлягають причини відсутності відповідача понад встановлений строк. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Такими поважними причинами суд може визнати, зокрема, перешкоджання у доступі до приміщення.

Встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_4

Відповідно до матеріалів справи спірна трьох кімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 64,10 кв. м., була надана ОСОБА_2 у 1974 році за місцем його роботи - інститут «Діпроспецавтотранс» (а.с.63-73).

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 02 грудня 1996 року зазначена квартира, у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», була передана сторонам у приватну власність і належала їм на праві спільної сумісної власності (а.с.7).

Згідно договору дарування ? ідеальної частини квартири від 24 травня 2006 року - ОСОБА_2 подарував свою ? ідеальну частку зазначеної квартири сину ОСОБА_4 (а.с.6).

Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 16 грудня 2011 року стверджується, що ОСОБА_2 розірвав з дружиною ОСОБА_8 шлюб 16.12.2011 року (а.с.16).

Довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописку від 30.05.2013 року підтверджується, що в спірній квартирі зареєстровано двоє осіб - ОСОБА_4 з 07.04.1986 року та ОСОБА_2 - з 28.11.1975 р. (а.с.9).

Крім того, встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2012 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволені вимог до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування з підстав укладення такого внаслідок помилки щодо фактичних обставин правочину - вважав, що укладає договір довічного утримання (а.с.13-14).

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі і з вказаного вище рішення районного суду від 20.02.2012 р., ОСОБА_4 став чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні вказаною квартирою. Крім того, в липні та серпні 2013 року ОСОБА_2 звертався в правоохоронні органи на неправомірні дії ОСОБА_4 щодо чинення йому перешкод у користуванні спірною квартирою, в тому числі внаслідок заміни замків у вхідних дверях, ненадання ключів від них, що визнав ОСОБА_4, про що зазначено в постанові про відмову у порушенні кримінальної справи (а.с.12-14, 39).

Посилання апелянта на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20.02.2012 року як на преюдиціальне рішення у зазначеній справі щодо не проживання у спірній квартирі та перебування у шлюбі ОСОБА_2 є помилковим, оскільки зазначеним рішенням не установлені обставини й правові відносини, що мають обов'язкове значення для розглядуваної справи, так як розірвання шлюбу мало місце до винесення судом цього рішення, як і мало місце чинення ОСОБА_4 перешкод батьку у користування квартирою. А в силу ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою ОСОБА_4 звернувся в листопаді 2013 року (а.с. 30-33).

Крім того, безпідставним є посилання апелянта на копію акта від 23.08.2011 року, що складений майстрами дільниці ЛКП «Дністер», як на доказ відсутності в спірній квартирі ОСОБА_2, а відтак не проживання останнього в ній на протязі 20-ти років, оскільки, по-перше, акт не скріплений печаткою організації, по-друге, такий складено зі слів самого ОСОБА_4 (а.с.35).

Отже, матеріалами справи підтверджується чинення ОСОБА_4 перешкод батьку у користуванні спірною квартирою, яка є єдиним житлом для проживання ОСОБА_2, а відтак відсутність останнього у ній з поважних причин. Відтак, підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування цим житлом на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, немає, з урахуванням того, що матеріалами справи підтверджується чинення перешкод ОСОБА_4 ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий : Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.