У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Василевича В.С.

суддів: Малько О.С., Шимківа С.С.

при секретарі Пиляй І.С.

з участю відповідачки ОСОБА_1, її представника

ОСОБА_2, представника ПАТ КБ

«ПриватБанк» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за договором №ROXRRX18620152 від 22.05.2008 рок в сумі 21402,96 грн., з яких 8264,54 грн. заборгованість за кредитом, 1059,63 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3814,25 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 8264,54 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та 779,73 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення норм процесуального права.

Вказує що, справа розглядалася без її участі, повісток про виклик до суду вона не отримувала.

Суд першої інстанції необґрунтовано стягнув заборгованість по відсотках, оскільки строк дії договору закінчився 22.05.2010 року., з цього часу він вважається припиненим, а відтак припиняється нарахування відсотків та штрафних санкцій.

Крім того, судом не враховано визначених нормами ЦК України правил позовної давності та розяснення, що міститься у Постанови Верховного Суду України «Про стягнення заборгованості за кредитним договором» від 06.11.2013 року №6-116цс13.

Банк міг предявляти вимогу про стягнення заборгованості протягом трьох років строку дії договору, тобто до 22.05.2013 року, а пені і штрафу 22.05.2011 року.

Позовна даність у даній справі повинна застосовуватись незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Зазначає також, що суд не врахував відсутності письмового договору між сторонами про збільшення позовної давності.

Просить заочне рішення рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявились в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи позивачки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № ROXRRX18620152, на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 8364,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати.Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно умов договору.

В порушення зазначених умов договору відповідачка зобов»язання належним чином не виконала. В звязку з чим, станом на 27.09.2013 року утворилася заборгованість, яку позивач визначив у 77972 грн. 61 коп.

Кредитним договором передбачена відповідальність позичальника у разі несвоєчасного погашення кредиту у формі застосування штрафних санкцій.

Укладений між сторонами договір є обов»язковим для виконання сторонами ст.629 ЦК України.

Перевіривши обставини справи, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову в розмірі 21402 грн., привівши відповідний розрахунок про складові частини боргу.

Посилання апеляційній скарзі про неправильне застосування позовної давності не заслуговують на увагу як підстава для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК позовна давність, встановлена законом,може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмові формі.

Ця вимога закону при укладенні кредитного договору є дотриманою. Так, п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (стандарт), передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 (п»ять ) років.

Отже, посилання в апеляційній скарзі на те, що підлягають застосуванню у даній справі загальні строки позовної давності є необґрунтованими.

Наявність в Умовах надання споживчого кредиту вищезазначеного пункту 5.5 якраз і є доказом укладення договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. За змістом норми матеріального закону укладення окремого договору не вимагається. Умови надання споживчого кредиту є складовою частиною кредитного договору.

Враховуючи, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.307, ст.ст. 313-315 ЦПК України,колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з набрання нею чинності.

Головуючий В.С. Василевич

Судді : С.С. Шимків

ОСОБА_4