Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1225/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 квітня 2015 року м. Овруч
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Невмержицького С. С.
з секретарем Першко А. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат "Кварцит"про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди , -
Позивач просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Погоджується на заочний розгляд.
Відповідач відповідач в судове засідання не з"явився.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до наступного висновку.
Позивач працювала у відповідача і була звільнена 13.06.2013 року, за угодою сторін, ч.1ст.36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача (а.с.5-10).
На час звільнення позивачу не було виплачено 7191,61 грн. заборгованості по заробітній платі, що підтверджується довідкою про заборгованість (а.с.12).
Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.16-17) вбачається, що 12.02.2014 року порушено справу про банкрутство ПАТ Овруцький ГЗК «Кварцит».
Зважаючи на даний факт, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно правової позиції висловленої ВСУ в постанові від 14 листопада 2012 року у справі № 6-139 цс 12, за положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів.
У трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються. Такі терміни використовуються в низці статей Цивільного та Господарського кодексів України.
Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у пункті 27 вказав, що відповідно до правил глави XV Кодексу законів про працю порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в районний (міський) суд, тобто суд загальної юрисдикції.
Таким чином, справи можуть бути порушені та рішення судів про стягнення заробітної плати можуть бути прийняті судами загальної юрисдикції як до порушення провадження у справі про банкрутство, так і на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Із довідки про наявність заборгованості (а.с.12) вбачається, що вона видана позивачеві 08.08.2013 року. Таким чином, з врахуванням вище зазначеного, відповідач повинен був розрахуватися з позивачем 08.08.2013 року.
Суму заборгованості було стягнуто з відповідача судовим наказом Овруцького районного суду Житомирської області від 16.08.2013 року.
При визначенні середньої заробітної плати суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України від 08.02.1995 року №100. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто квітень - травень 2013 року. Так відповідно до довідки відповідача №77 від 30.03.2015 року (а.с.20) середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складала 998,30 грн., а середньоденна заробітна плата становить 47,54 грн..
Суд відмовляє у стягненні решти середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв'язку із необґрунтованістю вимог у цій частині позову.
Також, Суд знаходить часткового обґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, тому що з вини відповідача він не мав можливості тривалий час користуватися належними їй грошовими коштами. Що ж стосується відшкодування 5000 грн. моральної шкоди, то з таким розміром суд погодитись не може, оскільки цей розмір суттєво завищений позивачем та належними доказами не підтверджений.
Порушення відповідачем законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає, що є передбачені ст. 237-1 КЗпП України підстави для відшкодування моральної шкоди лише у розмірі 200,00 грн., який на думку суду є розумним та справедливим.
В стягненні решти суми моральної шкоди необхідно відмовити.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно із ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути судовий збір за вимогу майнового та не майнового характеру в сумі 487,20 грн. (відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» на день подачі позову).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Керуючись ст.116, 117 КЗпП та ст.ст. ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за 1 місяць підлягає негайному виконанню.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Овруцький районний суд в апеляційний суд Житомирської області позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення, відповідачами - в цей же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення (крім відповідачів), можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. С. Невмержицький