АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1489/15 Справа № 178/712/14 Головуючий у 1 й інстанції - Цеберябий Б.М. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015 м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Пищиди М.М., Глущенко Н.Г.

при секретарі - Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Затишнянської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, третя особа - Реєстраційна служба Криничанського районного управління юстиції, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину житлового будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Затишнянської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, третя особа - Реєстраційна служба Криничанського районного управління юстиції, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину житлового будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що маюсь значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що з 15 травня 1993 року до 2003 року та з 07 квітня 2007 року по 2012 рік позивачка ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

02 жовтня 1992 року ОСОБА_3 купив у ОПДГ «Руно» житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 1 ст. 74 СК України передбачає якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Суд встановив, що будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 купив 02 жовтня 1992 року, тобто до укладення шлюбу із позивачкою, тому дійшов обґрунтованого висновку, що правила ст. 60 СК України у даному разі не можуть бути застосовані.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 встановлено, що при застосуванні ст. 74 Сімейного Кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Разом з тим, як встановлено судом, на час придбання будинку ОСОБА_3 перебував у шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_4, шлюб з якою був розірваний лише 24 грудня 1992 року, тобто після придбання спірного будинку.

Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2008 року про затвердження мирової угоди передбачено, що будинок по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Врахувавши ці обставини та надані сторонами докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання вказаного будинку спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та позивачки та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину цього майна.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що спірний будинок не може бути спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки на час укладення мирової угоди 29 травня 2008 року вона, позивачка, перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, - необґрунтовані. Відповідно до вимог ст. 60 СК України спільною сумісною власністю може бути визнано майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Позивачка не спростувала встановленого факту про те, що на час придбання спірного будинку 02 жовтня 1992 року ОСОБА_3 перебував у шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_4

Також є чинною на теперішній час ухвала Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2008 року про затвердження мирової угоди, якою визначено, що спірний будинок по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім того, позивачка не надала ніяких достовірних доказів про наявність спільного бюджету із ОСОБА_3, чи про внесення особистих грошових коштів у придбання спірного будинку, відповідно до вимог ст.ст.59-60,64 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги позивачки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: