АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І. Б., Чупікової В. В.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Бацей Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача шляхом розірвання додаткової угоди до кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2014 року,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання додаткової угоди до кредитного договору.

Зазначав, що 05 червня 2006 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір №Е/V06815 на суму 100 000 доларів США.

28 серпня 2008 року між сторонами була укладена додаткова угода №2, згідно якої банком у рамках кредитної лінії має надати позичальнику суму кредиту у 100 000 доларів США.

Посилаючись на те, що банк свої зобов'язання за додатковою угодою не виконав, обумовлену суму кредиту не надав, а підпис в графі отримувач у заяві про видачу готівки від імені ОСОБА_1 йому не належить, позивач просив розірвати згадану додаткову угоду.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Такий висновок суду є по суті правильним.

У справі встановлено, що 5 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі з лімітом суми до 100 000 доларів США зі сплатою 16 відсотків річних строком на 48 місяців до 3 червня 2011 року. Це визнається сторонами.

28 серпня 2008 року між сторонами укладено додаткову угода №2, згідно якої банком у рамках кредитної лінії надає позичальнику суму кредиту у 100 000 доларів США.

Вказана додаткова угода підписана позичальником та ним не оспорювалася.

Як на підставу розірвання додаткової угоди позивач посилався на те, що він кошти за угодою не отримував, а висновками судово-почеркознавчих експертиз встановлено, що підпис в графі отримувач в заяві про видачу готівки № 1 від 28 серпня 2008 року виконаний не ним, а іншою особою.

Суд першої інстанції підставно не прийняв до уваги вказаних висновків та правильно зазначив, що судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено факт отримання позивачем 28 серпня 2008 року чергового траншу за кредитною лінією на суму 100 000 доларів США.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішеннями апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2010 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, служба у справах дітей Чернівецької міської ради, та від 19 грудня 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про звернення стягнення на перемет іпотеки та виселення вирішено спір між банком та ОСОБА_1 з приводу стягнення боргу за кредитним договором за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.41-52, 75-78).

Указаними рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок порушення умов кредитного договору допустив заборгованість, своєчасно не повернув отриманий кредит та відсотки за його користування.

Встановлено також, що надання траншу від 28 серпня 2008 року на суму 100 000 доларів США було здійснено на підставі додатку № 2 до кредитного договору від 5 червня 2006 року, який є дійсним і позичальником не оспорювався. Вказаний транш був отриманий ОСОБА_1 для повернення кредиту за раніше отриманим траншем на суму 87886, 34 доларів США. Після отримання траншу ОСОБА_1 здійснював погашення заборгованості.

Відповідно доводи апелянта про невиконання банком обов'язку надання за угодою від 28 серпня 2008 року чергового траншу у розмірі 100 000 доларів США, ненадання відповідачем доказів на підтвердження отримання позичальником кошів за договором є безпідставними.

Встановивши виконання банком обов'язків за кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові ОСОБА_1 про розірвання додаткової угоди до кредитного договору.

У зв'язку з цим посилання позивача на ст. 615 ЦК України, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» як на правову підставу задоволення вимог про розірвання договору є необґрунтованими.

Суд першої інстанції вдався до зайвого опису та деталізації розрахунків за кредитним договором, номерів рахунків, що не є предметом спору, проте це не вплинуло на правильність по суті вирішенню спору.

Апелянт посилається на те, що суд мав встановити дієздатність осіб-учасників правочину на момент вчинення такого правочину, можливість чи неможливість виконання операцій, що посвідчувалися наданими в якості доказів документами, їх належність та допустимість (ч.4 ст.59 ЦПК України) і встановити певні факти.

Проте предметом спору є розірвання договору, а не визнання його недійсним.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. Б. Перепелюк

В. В. Чупікова