Провадження № 2/201/537/2015р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Обласного клінічного центру медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування акту огляду МСЕК № 2218 від 09.12.2002р., відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 173102грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 330000грн.,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2012р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ЦПК України надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування акту огляду МСЕК № 2218 від 09.12.2002р. Позивач зазначав, що 09.02.2002р. міжрайонною психіатричною МСЕК № 3 видано акт огляду № 2218, яким йому було встановлено другу групу інвалідності з діагнозом шизофренія параноїчної форми та його визнано непрацездатним. Позивач вважав цей акт незаконним та просить його скасувати. Крім того, ОСОБА_1 просив йому відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Позивач декілька разів, а саме 16.01.2013р., 27.12.2013р. та 10.02.2015р. уточнював свої позовні вимоги в сторону збільшення (а.с. №160 т. № 1, а.с. № 65-69 т. № 2). В остаточній редакції позовних вимог від 10.02.2015р. зазначено, що ОСОБА_1 просить визнати незаконним та скасувати акт огляду МСЕК № 2218 від 09.12.2002р., відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 173102грн., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 330000грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в розмірі 1110грн.30коп. (а.с. № 144-146, 147, 156-160 т. №2).

Ухвалою суду від 16.10.2012р. (під головуванням судді Антонюк О.А.) провадження по справі було закрито з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України (а.с. № 119 т. № 1 ).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.11.2012р. ухвала про закриття провадження по справі була скасована та 11.12.2012р. справу повернуто до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с.№ 144, 147 т. № 1).

Справу було передано в провадження судді Федоріщева С.С. 11.12.2012р. (а.с. № 150 т. № 1) та вона перебувала в його провадженні до 22.06.2014р., коли сплинув пятирічний строк його повноважень.

Суддею Федоріщевим С.С. тричі, а саме 20.02.2013р., 16.07.2013р. та 30.12.2014р. призначалися різні експертизи різним закладам (а.с. № 221 т. № 1, а.с. № 11, 88-89 т. № 2).

Так, ухвалою від 20.02.2013р. по справі призначена повторна медико-соціальна психіатрична експертиза, проведення якої доручено відділу МСЕК МОЗ України. Листом цієї установи від 24.05.2013р. суду повідомлено, що надати обґрунтовану відповідь про законність та правильність винесеного рішення в 2002р. про визнання позивача інвалідом 2-ї групи неможливо, оскільки в матеріалах медекспертної справи відсутня документація про стан здоров,я хворого з 2002р. по теперішній час. Крім того, в цій відповіді зазначено, що з урахуванням тих обставин, що психічні захворювання мають різноманітні варіанти перебігу, всі аспекти бажано розглядати в динаміці, а саме за місцем лікування та спостереження хворого. Між тим, ОСОБА_1 від стаціонарного обстеження протягом 2002-2013р.р. відмовлявся і продовжує відмовлятися (а.с. № 221, 223 т. № 1).

Ухвалою від 16.07.2013р. по справі призначена судова психіатрична експертиза, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи. Листом цієї установи від 16.08.2013р. цивільну справу повернуто до суду без проведення експертизи з посиланням на те, що питання, поставлені на вирішення виходять за межі спеціальних знань судово-психіатричного експерта, який вирішує питання про психічний стан особи, котрій призначено експертизу у конкретні проміжки часу і відповідно певних обставин, що становить інтерес для органів слідства та суду, а поставлені судом питання доцільно вирішувати у встановленому законом порядку по Постанові КМУ № 1317 від 03.12.2009р. Питання медико-соціальної експертизи (а.с. № 11, 20 т. № 2).

Ухвалою від 02.10.2013р. провадження по справі було відновлено, а ухвалою суду від 17.10.2013р. провадження по справі було знову зупинено до проведення повторної медико-соціальна психіатричної експертизи, призначеної ще ухвалою від 20.02.2013р. Між тим, листом ДЗ Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України від 26.11.2013р. суду знову було повернуто справу без проведення такої експертизи з посиланням на те, що проведення повторної медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 вони вважають недоцільним, оскільки вивчивши матеріали справи та ухвали, вважають, що рішення психіатричної МСЕК № 3 про визнання ОСОБА_1 інвалідом 2-ї групи з дитинства прийнято на підставі медичних документів, оформлених Криворізьким психоневрологічним диспансером, виписок з амбулаторної карти та історії хвороби за 1999р. № 1197 та 2001р. № 2088 про стаціонарне лікування з приводу шизофренії, параноїдної форми прогредієнтного типу перебігу, ремісії С, вираженого змішаного типу дефекту. Підстав для сумніву в правильності прийняття рішення не виникає, отже не виникає підстав для визнання з боку Центральної МСЕК МОЗ України висновків психіатричної МСЕК № 3, викладених в акті огляду № 2218 від 09.12.2002р., необґрунтованими (а.с. № 21, 51, 53-54 т. № 2).

Провадження по справі було відновлено ухвалою судді Федоріщева C.С. від 10.12.2013р. (а.с. № 55 т. № 2) та по справі знову 30.12.2013р. була призначена судова-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено Українському НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології (а.с. № 88-89 т. № 2).

Листом експертної установи від 03.03.2014р. суду було повідомлено, що вартість проведення цієї експертизи складає 10672 грн. (а.с. № 92 т. № 2). Після направлення позивачу цього листа 11.03.2014р. та отримання його клопотання про звільнення від сплати витрат на проведення експертизи під час судового засідання в режимі відеоконференції, 30.04.2014р. ухвалою суду позивача було звільнено від оплати проведення експертизи та витрати про сплаті покладено на Державний бюджет України (а.с. № 94, 97, 99, 100 т. № 2).

Після двох листів на адресу Державної Казначейської Служби України від 12.06.2014р. та 10.09.2014р. (а.с. № 113-115, 121-122 т. № 2), оплата проведення експертизи за рахунок держави не відбулася, матеріали цивільної справи були повернуті до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська експертною установою листом від 01.12.2014р. (а.с. № 129 т. № 2).

Справа передана в провадження судді Ткаченко Н.В. 23.06.2014р. на стадії зупинення провадження по ній ухвалою від 30.12.2013р. (матеріали справи знаходились в експертній установі а.с. № 88-89, 90 т. № 2).

07.10.2014р. від позивача надійшла заява про відновлення провадження по справі з посиланням на те, що несплатою витрат на проведення експертизи з боку Державної Казначейської Служби України блокується розгляд його позову, між тим обставини, які є важливими для розгляду справи є зрозумілими (а.с. № 124 т.№ 2).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.12.2014р. провадження у справі було відновлено після того, як 09.12.2014р. до суду були повернуті матеріали цивільної справи без проведення експертизи, ухвалу про призначення експертизи було скасовано та справу призначено до судового розгляду (а.с. № 129, 131 т. № 2).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві та в ході судового розгляду справи 23.04.2015р. посилався на те, що при встановлені у 2002 році МСЕК № 3 (Криворізька) йому другої групи інвалідності з діагнозом шизофренія параноїчної форми, що викладено в акті огляду № 2218 від 09.12.2002р., порушені вимоги діючого на той час Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ від 22.02.1992р. № 83. Діагноз не відповідає дійсності, тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки йому спричинена як матеріальна шкода (неможливість отримати освіту, працевлаштуватися тривалий час), так і моральна шкода (душевні страждання та переживання протягом багатьох років з приводу невірно встановленого діагнозу).

Представник відповідача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 27.01.2015р. - а.с. № 149 т. № 2) в ході судового розгляду справи заперечував проти задоволення позову з огляду на те, що діагноз шизофренія, параноїдної форми прогредієнтного типу перебігу, ремісії С, вираженого змішаного типу дефекту ОСОБА_1 був виставлений комісійно та відповідає дійсності. Проблема позивача у тому, що строк дії довідки серії МСЕ-ДНА-01 № 335010 сплинув 01.01.2006р., отже з січня 2006р. ОСОБА_1 припинена виплата пенсії, як інваліду 2-ї групи. Між тим, позивач відмовляється проходити черговий переогляд (стаціонарний), який йому було призначено на 10.12.2005р., отже йому не може бути відновлена виплата пенсії по інвалідності. Позивач сам себе поставив у складне фінансове становище.

Представник відповідача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 26.01.2015р. - а.с. № 148 т. № 2) також просив відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що складання акту огляду МСЕК № 3 09.12.2002р. № 2218 відповідало діючому на той час Положенню про медико-соціальну експертизу, затверджену Постановою КМУ від 22.02.1992р. № 83.

Обидва представника відповідача просили відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог. Свої заперечення сторона відповідача 23.03.2015р. виклала також письмово (а.с № 152 т. № 2).

Суд, вислухав позивача, представників відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів перелічені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Між тим, ч. 3 ст. 16 ЦК України встановила, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом (ніж зазначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України), що встановлений договором або законом.

Так, статтею 25 Постанови Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009р. Про затвердження Положення про медико-соціальну експертизу і Положення про індивідуальну программу реабілітації та адаптації інвалідів встановлено, що рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до ст.6 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, захист прав, свобод і законних інтересів інвалідів забезпечується в судовому або іншому порядку, встановленому законом. Громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його інвалідом.

З огляду на вищезазначене суд вважає ОСОБА_1 належним позивачем у цій справі, а обраний ним спосіб захисту прав та інтересів таким, що передбачений законодавством станом на час подачі позову 13.09.2012р. та розгляду справи 23.04.2015р.

Між тим, розглядаючи справу по суті предявлених вимог, суд буде також аналізувати діюче на час складання акту огляду МСЕК № 2218 від 09.12.2002р. законодавство, а саме Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене Постановою Кабінетом Міністрів України від 22.02.1992р. № 83 (в редакції, чинній на час складання акту огляду МСЕК ).

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що висновком психіатричної МСЕК № 3, викладеним в акті огляду № 2218 від 09.12.2002р. позивачу встановлено 2-гу групу інвалідності (інвалід з дитинства) з приводу шизофренії, параноїдної форми прогредієнтного типу перебігу, ремісії С, вираженого змішаного типу дефекту(а.с. № 41 т. №1, а.с. № 200-204, 205-218 т. № 1).

За результатами висновку психіатричної МСЕК № 3, викладеному в акті огляду № 2218 від 09.12.2002р., ОСОБА_1 була видана довідка серії МСЕ-ДНА-01 № 335010. Дата чергового переогляду згідно цієї довідки встановлена на 10.12.2005р. Строк дії довідки сплинув 01.01.2006р. та з січня 2006р. ОСОБА_1 припинена виплата пенсії, як інваліду 2-ї групи (а.с. № 41 т. № 1).

Як передбачено п.18 цього Положення, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоровя, повязане з виконанням своїх трудових обовязків (п.п.а);вивчають наслідки подовження строків тимчасової непрацездатності на період відновного лікування, переогляду інвалідів з метою виявлення ефективності реабілітаційних заходів, визначення реабілітаційного потенціалу (п.п.є); оцінюють стан здоров'я населення, прогнозують динаміку первинної інвалідності (п.п.і), тощо.

Пунктом 26 цього Положення передбачено, що медико-соціальні експертні комісії при встановленні інвалідності керуються Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою Міністерством охорони здоров'я України за погодженням з Радою Федерації незалежних профспілок України.

А пунктом 31 встановлено, що переогляд інвалідів з нестійкими, оборотними морфологічними змінами та порушеннями функцій органів і систем організму з метою визначення ефективності відновного лікування та реабілітаційних заходів, стану здоров'я і ступеня соціальної адаптації проводиться через 1 - 3 роки (що й було зроблено у випадку з позивачем а.с. № 41 т. № 1).

Пунктом 29 зазначено, що у певних випадках огляд може проводитись заочно, керуючись матеріалами медичних справ (на час огляду в грудні 2002р. позивачу було 16 років, його опікуном був дідусь, та як зазначено в матеріалах медичної справи, до приміщення, де вони тоді разом проживали, членів комісії не впустили, огляд було здійснено через вікно приміщення а.с. № 200-204 т. № 1, а.с. 152 т. № 2).

Проведенню такого огляду передували письмове звернення Довгинцівського райвиконкому м. Кривий Ріг від 29.02.2002р. за № 11/29-26 на імя головного лікаря Криворізького ПНД (а.с. № 205 218 т. № 1, а.с. №152 т. № 2).

Отже, міжрайонна МСЕК № 3 (Криворізька) Дніпропетровської області при винесенні рішення про встановлення 2-ї групи інвалідності у позивача (інвалід з дитинства) з підстав вищеназваного діагнозу діяла в межах своїх повноважень.

З огляду на вищезазначене суд критично оцінює аргументи позивача щодо порушень, які мали місце під час підготовки та виготовлення акту огляду № 2218 від 09.12.2002р.

Пунктом 34 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ від 22.02.1992р. № 83, встановлено порядок оскарження рішення МСЕК. Так, зазначено, що у разі незгоди оглянутого з рішенням районної, міжрайонної, міської медико-соціальної експертної комісії він протягом місяця має право подати про це письмову заяву до республіканської, Кримської, обласної, центральної міської медико-соціальної експертної комісії або до медико-соціальної експертної комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного відділу (управління) охорони здоров'я. Комісія, що проводила огляд, або відділ (управління) охорони здоров'я в триденний строк з дня одержання заяви надсилають усі наявні документи разом із заявою на розгляд республіканської, Кримської, обласної, центральної міської медико-соціальної експертної комісії, яка не пізніш як через місяць з дня подання заяви проводить переогляд хворого і приймає відповідне рішення.

До речі, ст. 23 Постанови Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009р., яка затвердила нове Положення про медико-соціальну експертизу (діюча на період звернення до судових інстанцій позивача) містить такий самий порядок та строки оскарження рішення районної, міжрайонної, міської МСЕК .

Приймаючи до уваги, що позивач на час винесення МСЕК № 3 рішення про встановлення інвалідності 2-ї групи з відповідного діагнозу, був неповнолітнім, то ці дії за нього повинен був зробити опікун, або сам ОСОБА_1 по досягненню повноліття 15.09.2004р. (з відповідними заявами про поновлення йому цього строку).

Між тим, рішення оскаржено не було ні спочатку опікуном, ні позивачем з дня повноліття (з 15.09.2004р.), позивач до 01.01.2006р. отримував пенсію по інвалідності 2-ї групи (інвалідність з дитинства).

На сьогоднішній день захист прав та інтересів позивача можливий тільки за умови проходження ним чергового переогляду в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009р., яка затвердила нове Положення про медико-соціальну експертизу.

Так, дата останнього переогляду була призначена на 10.12.2005р., це відображено у довідці серії МСЕ-ДНА-01 № 335010 (а.с. № 41 т. № 1).

Між тим, від такого переогляду позивач відмовляється (а.с. № 223 т. № 1), направляючи свої зусилля на судовий захист своїх прав та інтересів принаймні з 2009р., розпочавши такі звернення до судових інстанцій з судів м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (а.с. № 3-10, 76-97 т. № 1).

Результатом такого переогляду може бути як підтвердження діагнозу, а виходить і інвалідності (з отриманням в подальшому пенсії), так і не підтвердження діагнозу (з урахуванням того, що психічні захворювання мають різноманітні варіанти перебігу), та повернення ОСОБА_1 до звичайного життя з можливістю отримати освіту або працевлаштуватися.

При розгляді позову ОСОБА_1 суд не може покласти в основу висновку про відсутність на сьогоднішній день у позивача діагнозу, який став підставою для визначення у нього інвалідності 2-ї групи на 2002р., висновок стаціонарної судової комісійної комплексної психолого-психіатричної експертизи від 29.08.2013р., проведеної в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 121 ч. 1 КК України (а.с. № 28-41 т. № 2), якою він визнаний осудним, оскільки висновки експертів стосуються стану здоров,я підозрюваного на період скоєння злочину, а саме 12.02.2013р., тоді як предметом позовних вимог в нашій справі є правильність діагнозу і встановлення інвалідності позивачу у грудні 2002р.

Відтак, не має процесуального значення для правильного вирішення спору той факт, що так і була не проведена по справі третя за рахунком судова-психіатрична експертиза (з підстав несплати вартості її проведення з боку Державної Казначейської Служби України), проведення якої було доручено Українському НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології. Ця експертиза була призначена ухвалою суду від 30.12.2013р. саме з посиланням на надходження до матеріалів суду висновків експертизи від 29.08.2013р. по межах кримінального провадження (а.с. № 28-41, 88-89 т. № 2).

На думку, складу суду, що вирішує цю справу, призначення по справі 30.12.2013р. третьої за рахунком експертизи (під головуванням судді Федоріщева С.С.) було взагалі зайвим, оскільки на той час в матеріалах справи було достатньо доказів для прийняття правильного рішення суду.

Так, в матеріалах справи є відповіді від 24.05.2013р. Київського міського центру медико-соціальної експертизи та від 26.11.2013р. ДЗ Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України, які були надані на виконання двічі підряд направленої ухвали суду від 20.02.2013р. про призначення по справі повторної медико-соціальна психіатричної експертизи (а.с. № 221, 223 т. № 1, а.с. № 53-54 т. № 2).

Відповіддю від 24.05.2013р. Київського міського центру медико-соціальної експертизи підтверджується, що ОСОБА_1 з 2002р. по теперішній час на МСЕК не направлявся та комісією не оглядався, позивач протягом 2002-2013р.р. від стаціонарного обстеження відмовлявся та відмовляється. Крім того, зазначено, що з урахуванням тих обставин, що психічні захворювання мають різноманітні варіанти перебігу, можливість ремісії, зміни психічного стану на фоні лікування, всі аспекти бажано розглядати в динаміці, а саме за місцем лікування та спостереження хворого (а.с. № 223 т. № 1).

З відповіді від 26.11.2013р. ДЗ Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України вбачається, що проведення повторної медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 вони вважають недоцільним, оскільки вивчивши матеріали справи та ухвали, вважають, що рішення психіатричної МСЕК № 3 про визнання ОСОБА_1 інвалідом 2-ї групи з дитинства у 2002 році прийнято на підставі медичних документів, оформлених Криворізьким психоневрологічним диспансером, виписок з амбулаторної карти та історії хвороби за 1999р. № 1197 та 2001р. № 2088 про стаціонарне лікування з приводу шизофренії, параноїдної форми прогредієнтного типу перебігу, ремісії С, вираженого змішаного типу дефекту. Підстав для сумніву в правильності прийняття рішення не виникає, отже не виникає підстав для визнання з боку Центральної МСЕК МОЗ України висновків психіатричної МСЕК № 3, викладених в акті огляду № 2218 від 09.12.2002р., необґрунтованими (а.с. № 53-54 т. №2).

До речі, це відповіді саме тих установ, куди мали право оскаржувати рішення міських, міжрайонних, районних МСЕК громадяни України згідно Постанови КМУ № 83 від 22.02.1992р. (п. 23), та мають право це робити за новою постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009р. (п.34).

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, обґрунтовує свою відмову відсутністю у суду відповідних медичних знань і цілком покладається на позицію фахівців за спеціальністю, оскільки суд в силу обєктивних обставин не володіє спеціальними медичними знаннями, може перевірити тільки законність самої процедури проходження громадянином медико-соціальної експертизи (і такий аналіз зроблено в цьому рішенні), законність видачі відповідних довідок, а у медичних питаннях покладається на відповідних фахівців-медиків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування акту огляду МСЕК № 2218 від 09.12.2002р., а з огляду на це не підлягають задоволенню і його вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 173102грн. та моральної шкоди у розмірі 330000грн.

При розгляді цієї цивільної справи, суд не обговорює питання строків позовної давності, оскільки прийшов до висновків про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, а в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено у повному обсязі в повному обсязі, то понесені ним по справі судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись Постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009р. Про затвердження Положення про медико-соціальну експертизу і Положення про індивідуальну программу реабілітації та адаптації інвалідів, ст.6 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу Обласного клінічного центру медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування акту огляду МСЕК № 2218 від 09.12.2002р., відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 173102грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 330000грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.