АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю, усунення від права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, усунення від права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування.

15 січня 2015 року представником позивача було заявлено клопотання про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на спірне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, заборонити відповідачу або будь-яким третім особам в будь-який спосіб розпоряджатися речовими правами на квартиру АДРЕСА_1, в тому числі вносити вказане нерухоме майно до статутного капіталу будь-якої юридичної особи, передавати право користування вказаною квартирою будь-яким третім особам, заборонити відповідачам або будь-яким третім особам передавати квартиру АДРЕСА_1 або будь-які права на зазначену квартиру як внесок до спільної діяльності, заборонити відповідачу або будь-яким третім особам проводити реконструкцію або перепланування квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції повинен був перевірити чи відповідає заява про забезпечення позову вимогам статті 151 ЦПК України, а саме: на якій підставі і в якій частці об'єкт нерухомого майна належать позивачу, та встановити інших осіб права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1. Заборонено ОСОБА_3 або будь-яким третім особам проводити реконструкцію або перепланування квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1, яка не брала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Вказувала на те, що постановляючи ухвалу суд незаконно наклав арешт на майно, що належить їй на праві власності, не перевірив чи належить квартира відповідачу та перевищив свої повноваження, встановлені законом.

Крім того вказувала, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Посилаючись на необґрунтованість та невідповідність ухвали суду обставинам справи, просила її скасувати на ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав наведених в ній.

Позивач та його представник - ОСОБА_5 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа Головне управління юстиції у м. Києві в судове свого представника не напрпвила, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися з судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно є необхідним для виконання можливого позитивного рішення суду, заявник належним чином обґрунтував необхідність накладення арешту, а вид забезпечення позову щодо заборони відповідачу або будь-яким третім особам проводити реконструкцію або перепланування квартири є співмірним із заявленими вимогами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. п. 4, 7, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо незаконності ухвали суду, оскільки з наданого ОСОБА_1 витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що судом вірно встановлено обставини, що існувала реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки правочин з приводу спірного нерухомого майна вчинено відповідачем під час розгляду справи у суді.

На підставі вказаних обставин та положень закону, суд дійшов вірного висновку щодо спору між сторонами, та з метою забезпечення виконання судового рішення в майбутньому, судом і був забезпечений позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

ОСОБА_1, вважаючи, що можливим рішенням суду у спорі між сторонами можуть бути порушені її права, має право, відповідно до ст. 33 ЦПК України, звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про залучення до участі у справі у якості третьої особи.

Відповідно до п.1 ч.1.ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/24493/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3348/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.