АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до ОСОБА_2, на підтвердження своїх позовних вимог посилаючись на те, що 29 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «КІА Picanto», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача, та автомобіля ІЖ 412 ІЕ, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вищевказана ДТП сталася з вини відповідача, про що свідчить постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року.

Згідно оцінки вартості шкоди, спричиненої внаслідок ДТП вартість матеріального збитку, складає 6764 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка», яка 19 листопада 2014 року відшкодувала позивачу 2910,2 грн.

Позивач просив стягнути на його користь з відповідача різницю між матеріальним збитком та сумою, сплаченого йому страховою компанією відшкодування, яка складає 2853,80 грн., витрати понесені позивачем на проведення оціночного дослідження в розмірі 1480 грн. а також 6000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 були задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 2853,80 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 243,6 грн., а всього 4097,4 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,6 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 листопада 2014 року о 10 годин 45 хвилин в м. Дніпропетровську на вул. Н. Заводська, в районі е/о № 220, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «КІА Picanto», реєстраційний номер НОМЕР_1, скоїв зіткнення з автомобілем ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року відповідач визнаний винним в даному ДТП.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок по кримінальній справі, або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення, які вступили в законну силу, обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, стосовно якого винесені вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії і чи скоєні вони даною особою.

В результаті ДТП автомобіль ІЖ зазнав механічних пошкоджень, чим позивачу заподіяно матеріальні збитки, розмір яких, згідно Висновку по визначенню вартості матеріального збитку від 08 грудня 2014 року, складеного ТОВ НПП «Фінансова та технічна експертиза» (далі - Висновок від 08 грудня 2014 року) на замовлення власника автомобіля ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 6764 грн. (а.с.7-16).

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка», яке сплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 2910,2 грн., а також відповідачем було сплачено позивачу 1000 грн. франшизи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та ст.1194 ЦК України щодо обов'язку особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, суд першої інстанції виходив з розміру шкоди, спричиненої автомобілю позивача, визначеного Висновком від 08 грудня 2014 року.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки суд дійшов його при неправильному застосуванні норм матеріального права та неповному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи.

У п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз?яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 30.1 статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені норми матеріального права, не з'ясував питання чи визнано транспортний засіб фізично знищеним, залишив без уваги клопотання позивача про витребування у ПрАТ «СК «Уніка» матеріалів страхової справи, що призвело до неправильного вирішення спору в частині стягнення матеріальної шкоди.

Як убачається з копії страхової справи, направленої ПрАТ «СК «Уніка» на виконання ухвали апеляційного суду, страховою компанією 19 листопада 2014 року згідно платіжного доручення № 021316 було сплачено ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 2910,2 грн.

Згідно Звіту № 07/13-117 від 06 листопада 2014 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_2, виконаного ПП Данильченко за замовленням ПрАТ «СК «Уніка» (далі - Звіт), ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження складала 5410,2 грн. та у такому ж розмірі визначено і матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля.

Отже, вказаним Звітом визначено, що відновлювальний ремонт даного автомобіля є економічно недоцільний.

Страховою компанією для визначення залишкової вартості транспортного засобу був використаний інтернет-ресурс, проведено електронні торги, за результатами яких найвища ціна склала 1500 грн.

Згідно Страхового акту № 00155408, складеного 12 листопада 2014 року ПрАТ «СК «Уніка» визначено суму страхового відшкодування, яка дорівнює 2910,2 грн. та розрахована, виходячи із різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (5410,2 грн. - 1500 грн. - 1000 грн. франшизи).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_5 пояснив, що із заявою про визнання автомобіля фізично знищеним він до страхової компанії не звертався, та що залишки автомобіля зберігаються у нього.

Враховуючи, що пошкоджений автомобіль не було визнано фізично знищеним, страховою компанією відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону позивачу була відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Висновки суду щодо стягнення різниці між вартістю матеріальної шкоди, спричиненої автомобілю позивача, визначеної на підставі Висновку від 08 грудня 2014 року та виплаченої страховою компанією суми страхового відшкодування за умови, що відновлювальний ремонт даного автомобіля визнаний економічно недоцільним, є помилковими та такими, що суперечать положенням п. 30.2 ст. 30 Закону.

Оскільки позивач не погодився із визнанням транспортного засобу фізично знищеним і залишив пошкоджений автомобіль у себе, отримавши відшкодовану страховою компанією суму страхового відшкодування розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, правові підстави для задоволення його позовної вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди відсутні.

Колегія суддів у якості належного доказу приймає Звіт № 07/13-117 від 06 листопада 2014, який виконаний за результатами огляду пошкодженого автомобіля згідно протоколу огляду транспортного засобу від 03 листопада 2014 року у відповідності з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна та Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 з визначенням середньої ринкової ціни, яка базується на довідникових цінових даних продажу на подібне майно, та відхиляє Висновок від 08 грудня 2014 року, як такий, що зроблений пізніше та фактично відрізняється від Звіту тільки розміром середньої ринкової ціни.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 2853,8 грн. підлягає скасуваню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги.

Відповідно, підлягає зменшенню загальна сума, стягнута з відповідача на користь позивача, до 1243,6 грн.

Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, рішення в частині стягнення з відповідача в дохід держави судового збору, підлягає скасуванню.

Що стосується задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо їх часткового задоволення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував такі фактори, як глибину психологічного дискомфорту, значні порушення душевної рівноваги, тривалість страждань, стрес, які отримав позивач внаслідок ДТП, , позбавлення можливості користуватися автомобілем, а також урахував вимоги розумності й справедливості.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі в частині незгоди зі стягненням з відповідача суми моральної шкоди та судових витрат, фактично зводяться до формальної незгоди з висновками суду першої інстанції в цій частині та колегією суддів відхиляються як безпідставні.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення в зазначеній частині - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача моральної шкоди та судових витрат відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його в цій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 2853,8 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги.

Зменшити загальну суму, стягнуту з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 до 1243,6 грн.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 243,6 грн. скасувати.

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді