АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Немировської О.В.

при секретарі:Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» про поновлення на роботі, спонукання до вчинення певних дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про поновлення на роботі, спонукання до вчинення певних дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позовні обґрунтовувала тим, що з 27 січня 2012 року по 12 лютого 2015 року працювала в ДП «Центр громадської безпеки 112» на посаді заступника начальника планово-економічного відділу. 12 лютого 2015 року була звільнена із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату.

Вважаючи звільнення незаконним, оскільки відповідач не запропонував їй іншу посаду серед вакантних посад на підприємстві, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила визнати її звільнення незаконним, поновити на посаді заступника начальника планово-економічного відділу ДП «Центр громадської безпеки 112», зобов'язати відповідача ввести посаду начальника планово-економічного відділу ДП «Центр громадської безпеки 112», зобов'язати відповідача протягом місяця запропонувати позивачці вакантні посади на підприємстві, стягнути з відповідача на користь позивачки заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 72849 грн. 59 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши представника позивачки, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника відповідача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 27 січня 2012 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу до ДП «Центр громадської безпеки 112» за переведенням з ДП «Мобільний рятувальний центр МНС України» з посади начальника сектору договірної роботи планово-економічного відділ» на посаду заступника начальника планово-економічного відділу /а.с. 15 т. 1/.

Відповідно до наказу Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій «Про здійснення організаційно-штатних заходів в організаційних структурах ДСНС України» від 06 листопада 2014 року № 618 було затверджено чисельність працівників Державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» у кількості 35 осіб /а.с. 132 т. 1/.

На виконання п. 2 наказу ДСНС України № 618 «Центром громадської безпеки 112» було розроблено організаційно-штатну структуру та штатний розпис, які в подальшому були погоджені Державною службою України з надзвичайних ситуацій. Організаційно-штатну структуру та штатний розпис введено в дію наказом ДП «ЦГБ 112» від 09 грудня 2014 року № 74 /а.с. 18 т. 1/.

Встановлено, що за результатами виконання наказу ДСНС України № 618 у відповідача відбулися зміни в організації праці та виробництва й посаду заступника начальника планово-економічного відділу було скорочено.

09 грудня 2014р. ОСОБА_3 персонально попереджено про наступне звільнення з займаної посади через два місяці /а.с.22.т.1/.

Відповідно до наказу директора ДП «Центр громадської безпеки 112» від 12 лютого 2015 року № 7-к/тр ОСОБА_3, заступника начальника планово-економічного відділу, звільнено із займаної посади з 12 лютого 2015 року на підставі положень п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату /а.с. 33 т. 1/.

Приймаючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_3 з роботи відбулося у відсутність порушень трудового законодавства, посади, які вона могла б обійняти відповідно до її рівня кваліфікації, спеціальності та профілю на підприємстві були відсутні, а рішення профкому з цього приводу вищим виборним органом визнано помилковим.

Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до положень ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Зі справи убачається, що станом на 09 грудня 2014р. на підприємстві були вільними 8 вакантних посад: провідного бухгалтера, провідного спеціаліста адміністративно-господарського сектору, інженера першої категорії сектору інформаційних технологій і захисту інформації, а також 5 посад інженера відділу моніторингу та експлуатації системи централізованого пожежного та техногенного спостереження /а.с.31,32 т.1/.

Відповідно до рішення профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Центр громадської безпеки 112» від 11 грудня 2014р. адміністрації підприємства відмовлено у задоволенні подання про звільнення ОСОБА_3 з посади за скороченням штату у зв'язку з наявністю у адміністрації можливостей запропонувати їй іншу альтернативну посаду: провідного бухгалтера, помічника директора по роботі з персоналом, начальника сектору по роботі з ліцензіатами та ведення баз даних, начальника сектора документального забезпечення, інженера першої категорії адміністративно-господарського сектору, інспектора 1 категорії сектору документального забезпечення.

При цьому, члени профкому свої висновки обґрунтували наявністю у позивачки загального стажу роботи більше 20 років, враховували попередні посади, які вона обіймала, - бухгалтера 1 категорії, начальника сектору договірної роботи, а також її особисті морально-ділові якості, кваліфікацію, освіту /а.с.23-29 т.1/.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні подання адміністрації про звільнення позивачки з роботи, профспілковий комітет вказав на відсутність підстав на її звільнення й вважав за можливе її працевлаштування на підприємстві.

Не відповідають обставинам справи посилання суду про визнання помилковим рішення первинної профспілкової організації від 11 грудня 2012р.

Піддаючи сумніву законність прийнятого профспілковою організацією рішення про відмову в задоволенні подання адміністрації, районний суд поклав у основу свого рішення зміст листа за підписом голови міського комітету Київської міської організації профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України від 12 січня 2015р. /а.с.135 т.1/.

Проте вказаний лист по справі правового значення не має, до того ж, містить суперечливі висновки, оскільки у ньому визнано законним рішення профспілкової організації й одночасно вказано, як недолік, розгляд подання про звільнення ОСОБА_3 у відсутність представника адміністрації.

При цьому, районний суд не звернув увагу на зміст положень Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у відповідності до якого повноваження вищого виборного органу щодо перегляду рішення первинної профспілкової організації, відсутні, а під час розгляду профспілковою організацією подання про звільнення особи з роботи участь представника адміністрації не є обов'язковою.

Районний суд визнав наявні у ОСОБА_3 диплом ВВ22980 та сертифікат ВВ22980, видані АТЗТ «Харківський фінансово-економічний інститут» про проходження спеціалізованого курсу навчання «Провідний курс бухгалтера» і «Трудове навчання» такими, що не свідчать про здобуття нею вищої освіти, що позбавляло права зайняття нею вільних в період звільнення вакантних посад, а також наявності переважного права працевлаштування інших осіб.

Разом з тим, розглядаючи спір, районний суд не звернув увагу на відсутність у справі доказів визнання відповідачем ОСОБА_3 такою, що не відповідає посаді заступника начальника планово-економічного відділу та не дав оцінки щодо наявності у позивачки диплома про вищу освіту з присвоєнням кваліфікації спеціаліста за спеціальністю «викладач російської мови та літератури», виданого Житомирським державним педагогічним інститутом ім. Франка /а.с.137 т.1/.

На дату прийняття профспілковою організацією рішення про відмову у задоволенні подання про звільнення ОСОБА_3, на підприємстві були вакантними, в тому числі, й посада помічника директора з персоналу та посада інспектора 1 категорії сектора документального забезпечення.

Суд визнав доведеним неможливість працевлаштування ОСОБА_3 на посаду помічника директора з персоналу, оскільки в подальшому на цю посаду було призначено ОСОБА_4, який до цього, з 19 вересня 2014р.обіймав посаду помічника директора адміністративно-господарського відділу.

Разом з тим, позивачка має вищу освіту, відповідно до матеріалів справи, в системі Міністерства надзвичайних ситуацій /нині Державної служби надзвичайних ситуацій/, працює з 2004р., обіймала посади провідного економіста, начальника сектору договірної роботи й після переведення з ДП «Державний рятувальний центр МНС України», з січня 2012р. у відповідача обіймала посаду заступника начальника планово-економічного відділу /а.с.11-15 т.1/.

Розглядаючи спір, районний суд, віддаючи перевагу в призначенні на вказану посаду ОСОБА_4, припустився неповного з'ясування обставин справи, не витребував посадову інструкцію помічника директора по роботі з персоналом та не перевірив можливість виконання таких обов'язків позивачкою.

Так, з долученої в суді апеляційної інстанції інструкції помічника директора по роботі з персоналом, убачається, що кваліфікаційними вимогами до посади помічника є наявність середньої спеціальної, або вищої освіти та стажу роботи з відповідного напрямку діяльності - 5 років /а.с.142 т.2/.

Встановлено, що ОСОБА_4 має диплом техніка-механіка, виданий Київським технікумом залізничного транспорту /а.с.230 т.1/ й працював у відповідача лише з вересня 2014р. помічником директора адміністративно-господарського відділу, окрім цього, враховуючи зміст його трудової книжки, видаються сумнівними висновки районного суду про те, що понад 10 років він має стаж роботи з адміністративного та кадрового забезпечення /а.с.58-59 т.2/.

Районний суд визнав доведеним наявність у відповідача на час звільнення ОСОБА_3 вакантної посади інспектора 1 категорії сектора документального забезпечення, проте чому цю посаду не могла обійняти позивачка, не мотивував.

Згідно долученої в суді апеляційної інстанції посадової інструкції інспектора 1 категорії сектора документального забезпечення, кваліфікаційними вимогами щодо посади інспектора 1 категорії є наявність професійно-технічної освіти або повної середньої освіти та підготовка безпосередньо на виробництві, стаж роботи за спеціальністю - 2 роки /п.2.1 згаданої посадової інструкції/.

Зі справи убачається, що 12 грудня 2014р. на згадану посаду була переведена ОСОБА_5, яка раніше обіймала посаду начальника відділу кадрового забезпечення підприємства й згідно даних має диплом Кіровоградського машинобудівного технікуму по спеціальності металообробні верстати і автоматичні лінії, а також диплом бухгалтера, виданий Кіровоградським обласним навчальним центром Мінстату України /а.с. 232,233 т.1, 44-47 т.2/.

Отже, станом на 11 грудня 2014р. згадана посада була вільною й з урахуванням рекомендацій первинної профспілкової організації відповідача, а також наявності у ОСОБА_3 освіти та стажу роботи в системі МНС й посад, які вона раніше обіймала, адміністрація державного підприємства повинна була запропонувати вказану посаду позивачці, а не згодом, всупереч рішенню профкому, іншій особі.

Суд належним чином не дослідив протокол засідання первинної профспілкової організації ДП «Центр громадської безпеки 112» та висновки в частині прийняття рішення за результатами розгляду подання про звільнення ОСОБА_3, конкретні обставини справи й прийшов до необґрунтованого висновку про відсутність на підприємстві посад, які могли бути запропоновані позивачці у відповідності до вимог ст.49-2 КЗпП України.

Отже, звільнення ОСОБА_3 12 лютого 2015р. з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, було проведено всупереч вимогам трудового законодавства, а тому наказ про її звільнення є незаконним.

Районний суд, неповно з'ясувавши обставини справи, припустився порушення та неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення заявленого по справі спору.

За таких обставин, ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню, а по справі необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, наказ директора ДП «Центр громадської безпеки 112» від 12 лютого 2015 року № 7-к/тр про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника планово-економічного відділу, з 12 лютого 2015 року підлягає скасуванню, як незаконний.

ОСОБА_3 підлягає поновленню на роботі на раніше займаній посаді - заступника начальника планово-економічного відділу ДП «Центр громадської безпеки 112» з 12 лютого 2015р., що узгоджується з керівними роз'ясненнями, що містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992р. з наступними змінами.

Із огляду на зазначене, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на законі вимоги позовної заяви ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача ввести відповідну посаду.

Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки ДП «Центр громадської безпеки 112» від 28 квітня 2015р. за №96-29/392, на правильності складання якої наполягав представник відповідача, середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 за останні два місяці, що передували її звільненню, становить 389 грн. 57коп. /а.с.189 т.2/.

Враховуючи період вимушеного прогулу ОСОБА_3 , з 12 лютого 2015р. по день ухвалення в справі судового рішення, 06 жовтня 2015 р., що становить 165 робочих днів, з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 64 279грн.05коп. / 165*389,57=64 279,05/.

Разом з тим, відповідно до даних розрахункового листа за лютий 2015р., ОСОБА_3 при звільненні було виплачено вихідну допомогу в розмірі посадового окладу в сумі 9201грн.28коп. /а.с. 156 т.1, 171 т.2/, а тому, у зв'язку з поновленням на роботі, раніше виплачена їй сума вихідної допомоги підлягає вирахуванню.

За наведених підстав, з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 077грн.77коп. / 64279,05 - 9201,28= 55077,77/.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку в сумі 9201грн.28коп., підлягає негайному виконанню.

Суд позбавлений повноважень втручатися в господарську діяльність підприємства, а тому у задоволенні вимог ОСОБА_3 про зобов'язання ДП «Центр громадської безпеки 112» запропонувати їй ряд посад, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 7к/тр. від 12 лютого 2015р. директора державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» про звільнення з роботи ОСОБА_3 у зв'язку зі скороченням штату.

Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника планово-економічного відділу державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» з 12 лютого 2015 року.

Стягнути з державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 077 грн. 77 коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та стягнення на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 9 201 грн. 28 коп. підлягає негайному виконанню.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/4236/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12673/2015

Головуючий у суді першої інстанції: ШевченкоТ.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.