УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Дьоміної О.О., Завгородньої І.М., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Київської районної у м. Полтаві ради, Полтавської міської ради, ОСОБА_7, треті особи: Друга полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про продовження строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2014 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_10, який був власником квартири АДРЕСА_1, де і був зареєстрованим. За життя заповіту не склав, тому спадкоємцями першої черги за законом після померлого є дружина (позивач) та його доньки: ОСОБА_8, ОСОБА_9, із заявою про прийняття спадщини ні позивач, ні його доньки не зверталися.

Про смерть чоловіка позивачу стало відомо лише 19 квітня 2014 року від знайомих, оскільки ОСОБА_10 протягом 10 років не проживав з ними однією сім'єю, зловживав спиртними напоями, спілкувалися вони рідко. 23 квітня 2014 року позивач отримав свідоцтво про смерть чоловіка та звернулась до нотаріальної контори з наміром прийняти спадщину. Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії за пропуском ОСОБА_6 строку для прийняття спадщини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2014 року та додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2014 року, залишеними без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просила скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 1981 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Спадкоємцями після померлого відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України є його дружина ОСОБА_6, діти: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та його мати ОСОБА_7

Звертаючись з позовом, позивач ОСОБА_6 зазначила, що протягом десяти років вона з померлим не проживала, спільного господарства з ним не вела, спільного бюджету у них не було, а тому вона не знала, що її чоловік помер у 2013 році.

До нотаріальної контори ОСОБА_6 звернулася 23 квітні 2014 року та отримала відповідь, що нею у 6-ти місячний термін не було подано заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, разом із померлим на час смерті вона зареєстрована не була, тому нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно з довідкою, наданою КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради від 22 вересня 2014 року № 5070, вбачається, що за адресою: квартира АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_7 та її син ОСОБА_10

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що та обставина, що позивач ОСОБА_6 не знала про смерть чоловіка, так як тривалий час, понад 10 років, не проживала з ним однією сім'єю, хоча їх шлюб і не був розірваний, не може бути визнана поважною причиною, оскільки вона не була позбавлена можливості спілкування зі своїм чоловіком, а діти не були позбавлені можливості спілкування з батьком. Однак ні позивачка, ні її діти не цікавилися життям померлого чоловіка та батька. Матеріали справи не містять доказів того, що існували об'єктивні та непереборні перешкоди в спілкуванні з померлим, які не залежали від волі позивачки та дітей померлого. Таким чином, ОСОБА_6 не довела належними та допустимими доказами наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296-1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді справи про визначення додаткового строку на прийняття спадщини не потрібно залучати нотаріуса, державну нотаріальну контору в якості третіх осіб, адже вони є учасниками правовідносин зі спадкування та заінтересованими особами.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судами попередніх інстанцій не враховано роз'яснень, які містяться в абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3, 1.5 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Проте суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не в повному обсязі з'ясував обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, не врахував того, що позивачкою свідоцтво про смерть було отримано лише 23 квітня 2014 року, та вона одразу звернулася до нотаріальної контори, пропустивши лише три дні, та дійшов передчасного висновку про неповажність причин пропуску строку та відмови у задоволенні позову, на що суд апеляційної інстанції уваги також не звернув та належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2014 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0

Головуючий Судді: П.О. Гвоздик О.О. Дьоміна
Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко