1Справа № 335/7121/15-ц 2/335/1792/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Шалагінової А.В., при секретарі Корягіній Ю.С., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Візард» про стягнення коштів на відшкодування боргу, майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Візард» про стягнення коштів на відшкодування боргу, майнової та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на підставі договору дарування від 29 березня 2013 р. належить 58/100 частин домоволодіння № 42 по вулиці Мохова у місті Дніпропетровську. Нею було зроблено реконструкцію вказаного домоволодіння, внаслідок чого виникла необхідність у розробці проекту розподілу земельної ділянки, його погодження, розробці технічної документації, отримання кадастрових номерів, присвоєння адреси виділеній земельній ділянці та ін. З метою оформлення вказаних документів позивач 23 квітня 2013 р. надала ОСОБА_2 під розписку грошові кошти у розмірі 7 500 доларів США, що на той час було еквівалентно 60 000 гривень. Своєю чергою, ОСОБА_2 23 квітня 2013 р. уклав договір про надання юридичних послуг з ТОВ «Юридична компанія «Візард», відповідно до якого виконавець зобовязався надати послуги з оформлення вищевказаної документації, за що ОСОБА_2 було сплачено 30 000 гривень, тобто суму, еквівалентну 3 500 доларів США. ОСОБА_2 також було передано вказаному ТОВ оригінали технічного паспорту та договору дарування за актом приймання-передачі. Проте, умови договору ТОВ «Юридична компанія «Візард» в обумовлений договором строк (жовтень 2013 р.) не виконало, сплачені кошти не повернуло, чим позивачеві спричинено збитки та моральну шкоду, яка виразилася у нервуванні, стресі, душевних стражданнях та хвилюваннях. Посилаючись на вимоги ст.ст. 23, 509, 611, 612, 625, 629, 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) просила стягнути з відповідачів солідарно 122 700,13 гривень, з яких сума основного боргу 30 000 гривень, інфляційні втрати 22 722,98 гривень, 3% річних 2 925,00 гривень, майнова шкода, повязана з фактичним використанням валютних коштів, 47 052,15 гривень, компенсація моральної шкоди 20 000,00 гривень.

До початку розгляду справи по суті позивач збільшила позовні вимоги, зазначивши, що нею у позовній заяві було допущено арифметичну помилку, внаслідок чого з відповідачів солідарно підлягає стягненню сума у розмірі 128 203,85 гривень, в тому числі сума основного боргу 30 000 гривень, інфляційні втрати 22 722,98 гривень, 3% річних 2 925,00 гривень, майнова шкода, повязана з фактичним використанням валютних коштів, 52 555,87 гривень, компенсація моральної шкоди 20 000,00 гривень.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що йому ОСОБА_3, яка є матірю його дружини, з метою належного оформлення прав на будинок та земельну ділянку надала йому 7500 доларів США. Він з метою вказаного оформлення прав уклав договір про надання юридичних послуг з ТОВ «Юридична компанія «Візард». З метою оплати послуг за договором він розміняв видані долари США в обмінному пункті та 30 000 гривень передав як оплату за послуги вказаному товариству. Також він передав оригінали правовстановлюючого документу на 58/100 будинку та технічного паспорту працівникам товариства. Тривалий час ТОВ «Юридична компанія «Візард» ухилялась від виконання зобовязань за договором, на його вимоги не реагувало. В подальшому він дізнався, що вказана частина будинку перейшла у власність іншим особам. Внаслідок цього, відносини із ОСОБА_3 погіршилися. Проте, вважає, що ця ситуація склалась не з його вини, тому він не має нести відповідальності за позовом. Просив суд відмовити у задоволенні позову в частині вимог до нього.

Представник відповідача ТОВ «Юридична компанія «Візард» у судове засідання не зявлявся, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Проте, конверти повернулись на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про відмову представника отримати повістку на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.Причин неявки у судове засідання представник відповідача суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник відповідача суду не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши учасників процесу, які зявились у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

28 березня 2013 р. ОСОБА_3 видала ОСОБА_2 довіреність на представництво у державних органах з питань, повязаних, у тому числі з реєстрацію права власності частки домоволодіння по вулиці Моховій, 42 у місті Дніпропетровську, оформлення відповідної реєстраційної та технічної документації на земельну ділянку та їх продажу.

23 квітня 2013 р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 7 500 доларів США, що на час передачі коштів було еквівалентно 60 000 гривень, для обміну та проведення розрахунків в інтересах ОСОБА_3 за послуги, повязані з оформленням правовстановлювальних документів на 58/100 частин домоволодіння по вулиці Моховій, 42 у місті Дніпропетровську в звязку з їх реконструкцією, на підтвердження чого видав ОСОБА_3 розписку.

23 квітня 2013 р. ОСОБА_2 як Клієнт та ТОВ «Юридична компанія «Візард» як Виконавець уклали договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Виконавець бере на себе зобовязання щодо надання юридичних послуг, а саме: замовити розробку проекту розподілу земельної ділянки, погоджений в установленому порядку, виготовлений проектною організацією з відповідною ліцензією; розробка технічної документації, отримання кадастрових номерів, присвоєння адреси виділеній земельній ділянці, розробка проекту перебудови споруди, ввід в експлуатацію житлової споруди, реєстрація права власності на житлові споруди, в тому числі перебудови (п. 1.1 договору).

За п. 2.4 договору Виконавець зобовязався надати зазначені у договорі юридичні послуги.

Пунктом 3.1 договору визначено, що за послуги, надані Виконавцем Клієнт сплатив авансовий платіж 30 000 гривень, а другий платіж в сумі 10 000 гривень Клієнт сплачує протягом 3 місяців з моменту підписання договору.

За пунктом 4.1 договору, договір діє до повного виконання сторонами договірних зобовязань, але не пізніше кінця жовтня 2013 р.

Також, 23 квітня 2013 р. між сторонами договору підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ТОВ «Юридична компанія «Візард» оригінал технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок по вулиці Мохова, 42 від 10 липня 2012 р. (58/100 частин), оригінал договору дарування 58/100 частин домоволодіння від 29 березня 2013 р.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Всупереч наведеної вимоги законодавства та умов договору, ТОВ «Юридична компанія «Візард» свої зобовязання за договором від 23 квітня 2013 р. не виконало та послуги у встановлений в договорі строк (до жовтня 2013 р.) не надало.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав на адресу ТОВ «Юридична компанія «Візард» претензію від 27 листопада 2013 р., відповідно до якої вимагав у строк не пізніше 30 грудня 2013 р. виконати всі умови договору, або повернути авансовий платіж у розмірі 30 000 гривень, та у разі невиконання умов повідомив про намір розірвати договір. Претензію отримав працівник ТОВ «Юридична компанія «Візард» 27 листопада 2013 р., що підтверджується його підписом на копії претензії.

13 травня 2015 р. ОСОБА_2 як Первісний кредитор та ОСОБА_3 як Новий кредитор уклали договір відступлення права вимоги за договором від 23 квітня 2013 р., укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Юридична компанія «Візард», відповідно до умов якого ОСОБА_3 стала Новим кредитором Боржника ТОВ «Юридична компанія «Візард» за вказаним договором на суму 30 000 гривень, і до ОСОБА_3 перейшло право вимагати від боржника ТОВ «Юридична компанія «Візард» належного виконання зобовязань за вказаним договором.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Таким чином, до ОСОБА_3 перейшли права кредитора (ОСОБА_2В.) у зобовязаннях, що передбачені договором від 23 квітня 2013 р., укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Юридична компанія «Візард», щодо вимоги повернення суми авансового платежу у розмірі 30 000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, правила, визначені статтею 570 ЦК України, поширюються на випадки, коли договір вже було укладено, а сторона його не виконує. В даному випадку договір між ОСОБА_2 та ТОВ «Юридична компанія «Візард» вже було укладено, і тому сума у розмірі 30 000 гривень була сплачена в рахунок належних з ОСОБА_2 за договором платежів за послуги, і тому ця сума є завдатком, а не авансовим платежем, як про це вказує позивач.

Відповідно до частини першої статті 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

За змістом позовних вимог, ОСОБА_3 просить стягнути з відповідачів солідарно 30 000 гривень. Вимог про застосування наслідків порушення зобовязання у вигляді додаткової сплати суми у розмірі завдатку позивач не заявляє.

Враховуючи вказані вище обставини, встановлені судом, з ТОВ «Юридична компанія «Візард» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума завдатку у розмірі 30 000 гривень. В цей же час, суд дійшов висновку про відсутність солідарного обовязку у відповідачів сплатити зазначену суму, оскільки в даному випадку мали місце відносини відступлення права вимоги від ОСОБА_4 ОСОБА_3 Крім того, суд також враховує, що договір від 23 квітня 2013 р. ОСОБА_4 укладав від свого імені, а не від імені та в інтересах ОСОБА_3

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3 % річних, то суд також знаходить ці вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з урахуванням встановлених вище судом обставин, а також того, що договором від 23 квітня 2013 р. не було встановлено розміру процентів, з ТОВ «Юридична компанія «Візард» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, що відповідно до наданого позивачем розрахунку, який суд знаходить обґрунтованим, становить 22 722,98 гривень (інфляційні втрати) та 2 925,00 гривень (3% річних) за період з 1 жовтня 2013 р. по 1 червня 2015 р. (відповідно до змісту позовних вимог). Суд на підставі обставин, зазначених вище, також констатує відсутність солідарного обовязку у відповідачів щодо сплати зазначених сум.

Крім того, досліджуючи правовідносини, що виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частиною першою статті 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Згідно з вимогами частин першої та третьої статті 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 250 ЦК України передбачено, що представник має право відмовитися від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Представник зобов'язаний негайно повідомити особу, яку він представляє, про відмову від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Представник не може відмовитися від вчинення дій, які були визначені довіреністю, якщо ці дії були невідкладними або такими, що спрямовані на запобігання завданню збитків особі, яку він представляє, чи іншим особам. Представник відповідає перед особою, яка видала довіреність, за завдані їй збитки у разі недодержання ним вимог, встановлених частинами другою та третьою цієї статті.

Як було встановлено судом вище, ОСОБА_3 видала ОСОБА_2 довіреність на представництво перед третіми особами. Письмового договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яким би обумовлювались вчинення конкретних дій, правові наслідки їх невиконання між ними не укладалося. Надана суду розписка про отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 7 500 доларів США від ОСОБА_3 не містить положень, які б встановлювали відповідальність ОСОБА_2 за невиконання будь-яких взятих ним зобовязань.

Таким чином, ураховуючи, що хоча ОСОБА_3 і видала ОСОБА_2 грошові кошти за послуги по оформленню правовстановлювальних документів, однак, суду не було надано беззаперечних доказів того, що саме ці кошти були використані ОСОБА_2 задля внесення завдатку за договором від 23 квітня 2013 р., який він уклав з ТОВ «Юридична компанія «Візард». Крім того, як вже вказувалось судом, ОСОБА_2 цей договір укладав від власного імені, і ОСОБА_3 в подальшому набула право вимоги за вказаним договором.

Також, суд зазначає, що відповідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, який закріплений у статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовні вимоги до ОСОБА_2 ОСОБА_3 обґрунтовує посиланнями на зміст договору від 23 квітня 2013 р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Юридична компанія «Візард», зазначаючи, що саме невиконанням цього договору їй були завдані збитки. Вимог, які б ґрунтувались на відносинах представництва та правовідносинах, які б витікали з договору, укладеного саме між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (підтвердженням якого є розписка від 23 квітня 2013 р.) позов ОСОБА_3 не містить.

За таких обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_3 саме до відповідача ОСОБА_2

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів майнової шкоди, яка фактично полягає у курсовій різниці, оскільки позивач надавала ОСОБА_2 суму грошових коштів у доларах США, яка внаслідок зміни офіційного курсу долара США по відношенню до гривні збільшилась, то суд ці вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав.

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобовязання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Проте, зі змісту договору від 23 квітня 2013 р. випливає, що грошові зобовязання між собою сторони визначали саме у гривні. Крім того, як підтвердив відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні, він передавав ТОВ «Юридична компанія «Візард» грошові кошти саме у гривні.

Крім того, суд також з урахуванням положень частини першої статті 11 ЦПК України, процитованих вище, зазначає, що позовні вимоги у цій частині ОСОБА_3 обґрунтовує статтею 1166 ЦК України, тобто нормами матеріального права, що регулюють деліктні зобовязання, в той час як суд встановив між сторонами правовідносини, що витікають з договірних зобовязань.

З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, повязаної з фактичним використанням валютних коштів у розмірі 52 555,87 гривень задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, то суд також вважає їх такими, що не можуть бути задоволені, оскільки, як вже було зазначено судом, правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). В умовах, коли законом можливість відшкодування моральної шкоди не передбачена, її відшкодування здійснюється лише у випадку, якщо сторони передбачили таку можливість в укладеному договорі.

Положеннями законодавства, які регулюють надання послуг, не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди. У договорі, укладеному між сторонами, відсутні умови щодо відшкодування моральної шкоди, з огляду на що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з ТОВ «Юридична компанія «Візард» на її користь суми основного боргу у розмірі 30 000,00 гривень, інфляційних втрат за період з 1 жовтня 2013 р. по 1 червня 2015 р. у розмірі 22 722,98 гривні, 3% річних за період з 1 жовтня 2013 р. по 1 червня 2015 р. у розмірі 2 925,00 гривень, тобто на загальну суму 55 647, 98 гривень.

На підставі вимог статті 88 ЦПК України, з відповідача ТОВ «Юридична компанія «Візард» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, тобто у розмірі 556,48 гривень.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Візард» на користь ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, інфляційні втрати за період з 1 жовтня 2013 р. по 1 червня 2015 р. у розмірі 22 722 (двадцять дві тисячі сімсот двадцять дві) гривні 98 копійок, 3% річних за період з 1 жовтня 2013 р. по 1 червня 2015 р. у розмірі 2 925 (дві тисячі девятсот двадцять пять) гривень 00 копійок, а всього стягнути 55 647 (пятдесят пять тисяч шістсот сорок сім) гривень 98 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Візард» на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 556 (пятсот пятдесят шість) гривень 48 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 13 жовтня 2015 р.

Повний текст рішення виготовлено 17 жовтня 2015 р.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Шалагінова