Номер провадження: 22-ц/785/1553/15
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Кравця Ю.І., Оверіної О.В..

за участю секретаря - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування власністю та усунення перешкод у користуванні власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю - 561/1000 частиною квартири АДРЕСА_1, шляхом його вселення до квартири та визначення порядку користування житловою площею цієї квартири.

Позивач посилався на те, що на підставі договору дарування від 19 серпня 2009 року він є власником 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Квартира складається з чотирьох кімнат та підсобних приміщень загальною площею 71,7 кв.м., в тому числі житловою 53,1 кв.м.

Позивач просив вселити його в квартиру та визначити порядок користування житловою площею квартири, виділивши йому в користування дві житлові кімнати, площею 18,0 кв.м. та 11,2 кв.м., лоджію 1,8 кв.м., залишивши відповідачці дві житлові кімнати площею 14,8 кв. м. та 9,1 кв.м., а підсобні приміщення: кухню, ванну, туалет та коридор залишити у загальному користуванні.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на відсутність правових підстав для вселення позивача та неможливість користування квартирою різними сім"ями.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру задоволено.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 з виділенням в користування ОСОБА_2 житлової кімнати площею 18,0 кв.м., житлової кімнати 11,2 кв.м., лоджії 1,8 кв.м. Підсобні приміщення кухню, ванну кімнату, туалет, коридор залишено в загальному користуванні.

Усунено перешкоди у користуванні власності - вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1, з урахуванням встановленого порядку користування квартирою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, тому що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Справа в суді апеляційної інстанції розглянута на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України без участі ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 в останньому судовому засіданні 27 квітня 2015 року, про час та місце повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою. В попередніх судових засіданнях приймав участь представник позивача ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_2 є власником частини спірної квартири тому як власник має право на захист своїх прав.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до такого висновку з порушенням норм процесуального права, що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору дарування від 19 серпня 2009 року, укладеного між ОСОБА_5 від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 позивач є власником 561/1000 квартири АДРЕСА_1 власності зареєстровано за ОСОБА_2 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.08.2008 року / а.с. 9-10/.

Посилаючись на порушення свої прав як власника ОСОБА_2 у грудні 2009 року звернувся до суду з позовом до іншого співвласника спірної квартири ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та вселення.

В грудні 2009 року ОСОБА_3 також звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування від 19 серпня 2009 року удаваним.

Обидва позови розглядалися судом першої інстанції в різних провадженнях.

Стаття 316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ /майно/ яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов"язковими підставами для скасування рішення суду.

Встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року визнано удаваним договір дарування від 19.08.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., реєстровий номер 1313, згідно якого ОСОБА_5, яка діяла в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на підставі доручень від 16.11.2006 року, подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар 56/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнано, що фактично між ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 відбувся договір купівлі-продажу 561/1000 частин зазначеної квартири.

Визнано, що продаж частки спільної часткової власності відбувся з порушенням прав переважної купівлі співвласника ОСОБА_3

Переведено права та обов"язки покупця 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 на ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 56/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Видано ОСОБА_2 з депозитного рахунку № НОМЕР_1 територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області грошову суму у розмірі 261000 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про переведення прав та обов"язків покупця 56/1000 частин квартири АДРЕСА_1, про визнання за ОСОБА_3 права власності на 561/1000 частин цієї квартири, видачі ОСОБА_2 коштів у розмірі 261000 грн. з депозитного рахунку та в цій частині ухвалено нове рішення.

Визнано договір купівлі-продажу від 19.08.2009 року 561/1000 частин АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 недійсним.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про переведення прав та обов"язків покупця 56/1000 частин квартири АДРЕСА_1, про визнання за ОСОБА_3 права власності на 561/1000 частин цієї квартири, видачі ОСОБА_2 коштів у розмірі 261000 грн. з депозитного рахунку № НОМЕР_1 територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ще при розгляді судом першої інстанції справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю - 561/1000 частиною квартири АДРЕСА_1, шляхом вселення до квартири та визначення порядку користування житловою площею цієї квартири представник ОСОБА_2 звертався до суду з заявою про об"єднання в одне провадження справ за його позовом та за позовом ОСОБА_3 про визнання угоди удаваною, перевід прав та обов"язків покупця.

Крім того, ще до винесення рішення 18 вересня 2014 року по даній справі за позовом ОСОБА_2 в провадженні цього ж суду знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_3 про визнання угоди від 19.08.2009 року удаваною, перевід прав та обов"язків покупця / ухвала Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2014 року про відкриття провадження по цивільній справі № 1512/2-158/11, провадження № 2/520/694/14, а.с. 167/.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 неодноразово зверталася до суду першої інстанції з клопотаннями про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до неї про усунення перешкод в користуванні власністю до розгляду цим же судом цивільної справи за її позовом, яким вона оспорює право власності ОСОБА_2 за договором дарування від 19.08.2009 року / останнє клопотання від 01.07.2014 року а.с. 96/.

Однак, провадження по даній справі не було зупинено, відповідно до п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, та 18.09.2014 року було ухвалено судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2

При встановлених обставинах колегія суддів приймає надані докази, а саме рішення судів першої та апеляційної інстанції за позовом ОСОБА_3, як належні та допустимі, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та з об"єктивних причин не були надані до суду першої інстанції.

Оскільки, ОСОБА_2 не є власником 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1, то підстав для задоволення його позову про визначення порядку користування спірною квартирою та усунення перешкод у користування власністю шляхом вселення в квартиру, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування власністю та усунення перешкод у користуванні власністю.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий К.П. Мартинова

Судді Ю.І. Кравець

О.В. Оверіна