АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/573/15 Справа № 184/1583/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Томаш В. І. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Порубай М.Л. ,

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2006 року у розмірі 15872 грн. та судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп..

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та про цесуального права, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

У запереченні на апеляційну скаргу, позивач просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду І інстанції - без змін.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 13 лютого 2006 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду щодо підписаної заяви разом з "Умовами ті правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. За вказаною нормою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За п. 5.5 "Правил користування платіжною карткою" банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку" з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі- надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

За п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України).

За п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку кредитор має виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту для запобігання виникнення овердрафту( п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг).

Відповідно до п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Суд дійшов до правильного висновку про те, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що найшло відображення у розрахунку заборгованості позивача, у порушення умов кредитного договору, ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, таким чином відповідач свої зобов'язання за договором не виконав.

За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушив зобов'зання.

Одностороння відмови від зобов'язання є недопустимою і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ст.ст.525 ч.2 ст. 615 ЦК України.)

Відповідно до п. 5.6 "Правил користування платіжною карткою", боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку зокрема з карткового рахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

На підставі п. 5.3 "Умов та правил надання банківських послуг", банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків.

За п. 6.4 "Умов та правил надання банківських послуг" при незгоді зі зміною Правил та/або "Тарифів Банку" позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту дає право заявнику достроково вимагати повернення всієї суми кредиту (ч.2 ст. 1054 та ч.2 статті 1050 ЦК України).

Клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку (п. 4.6 "Умов та правил надання банківських послуг").

Відповідно до п. 5.7 "Правил користування платіжною карткою", банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за договором.

Згідно п. 5.2 "Умов та правил надання банківських послуг" у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за договором.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28 лютого 2014 року має заборгованість - 19879.96 грн., яка складається з -3346.82 грн. - заборгованість за кредитом; -16533.14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. З цієї суми вирахувана заборгованость у розмірі 5239,42 грн., яка була задоволена судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2008 року з відповідача на користь позивача, різниця становить 14640,54 грн. До суми заборгованості належать штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг:- 500.00 грн. - штраф (фіксована частина),- 732.03 грн. - штраф (процентна складова)- загальна сума становить 15872,57 грн.

Відмовляючи в позові, суд посилався на пропуск позивачем строку позовної давності та зазначав, що відповідно до роз'яснень, викладених у п. 31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", враховуючи положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Згідно зі ст.ст. 530, 631 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). По зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, що випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, з дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченого платежу.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами ) у розмірі та у строки, визначені договором, і щомісяця платити відсотки за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним моменту невиконання боржником терміну погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення терміну його погашення.

Останній щомісячний платіж відповідача по сплаті процентів мав місце 25 вересня 2006 року. Наступний щомісячний платіж він повинен був здійснити у жовтні 2006 року, але перестав виконувати свої обов'язки за вказаним договором , таким чином, з жовтня 2006 року для позивача почався перебіг строку позовної давності.

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом лише у травні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності .

Однак такі висновки протирічать обставинам справи та Закону.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг які сторони узгодили при укладанні договору, передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до п.9.3 Умов надання банківських послуг передбачено, що картрахунки відкриваються на невизначений термін за виключенням , передбаченими п.п.9.6, 9.7 Умов, що свідчить про письмову узгодженість сторін про збільшення строку позовної давності, що не протирічить вимогам ст.259 ЦК України.

Як слідує із матеріалів справи ні одна із сторін договірні відносини не припинила.

В червні 2014 року матір'ю відповідача на користь банку в рахунок боргу внесено 300 грн.

Стосовно посилання суду на п.7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно з яким позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі то, п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", надано роз'яснення про застосування судами вказаного Закону.

Крім того у відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудовогопорядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Вказана норма почала діяти з 16 грудня 2011 року - після укладання сторонами кредитного договору, закон не має зворотньої дії в часі.

Таким чином правові підстави для застосування строку позовної давності -відсутні.

Посилання суду на незгоду з Умовами договору на час укладання договору є безпідставними, бо такі вимоги сторони не заявляли, зроблені висновки знаходяться за межами предмету спору.

Заперечення на апеляційну скаргу не спростовують її доводи.

Суд у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України на зазначені обставини та положення закону уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору та дійшов неправильного висновку щодо відмови в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

За таких обставин ухвалене судове рішення не може вважатись законними й обґрунтованими та підлягає скасуванню з постановленням нового про стягнення заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача в сумі сумі 243грн.60 коп .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"- задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - скасувати.

Постановити нове рішення за яким стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - 3346.82 грн. - заборгованість за кредитом, -14640,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, штраф- 500.00 грн. - (фіксована частина),- 732.03 грн. - штраф (процентна складова)- на загальну суму 15872,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в сумі 243грн.60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.