Провадження №2/761/1976/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

17 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Вітріщаку Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" про дострокове розірвання договору та повернення депозиту,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір №3/0/ВФЛ2/0041 строкового банківського вкладу (депозиту) від 31 жовтня 2014 року, стягнути з ПАТ «АКБ «Капітал» грошові кошти у розмірі 10 000 євро на користь ОСОБА_1, судові витрати у розмірі 4 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 (далі - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» було укладено Договір 3/0/ВФЛ2/0041 строкового банківського вкладу (депозиту), згідно якого позивачем внесено до Банку вклад у розмірі 10 000 євро строком на два місяці, по 31 грудня 2014 року. 08 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача з проханням дострокового повернення грошових коштів за договором депозиту, проте відповідачем було відмовлено у задоволенні такого прохання. За таких обставин позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій розгляд справи просив проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 31 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» було укладено Договір 3/0/ВФЛ2/0041 строкового банківського вкладу.

Згідно п.п. 1.1 Договору Банк приймає від Вкладника грошові кошти у розмірі 10 000 євро, на строк 2 місяці з 31 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року (включно), та зобов'язується повернути вклад вкладнику та виплачувати проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим договором.

У відповідності до валютного платіжного доручення №21_731 від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_1 вніс до Банку грошові кошти у розмірі 10 000 грн.

Заявою від 08 грудня 2014 року позивач звернувся до банку з вимогою повернути грошові кошти у сумі 10 000 євро та нарахованих відсотків достроково.

Банк вимоги позивача не виконав та грошові кошти не повернув.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності.

Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дії Банку є незаконними та такими, що порушують право вільно розпоряджатися грошовими коштами відповідно до умов Договору.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Згідно ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 резиденти і нерезиденти мають право бути власниками

валютних цінностей, що знаходяться на території України.

Оскільки позивач правомірно здійснив вклад в іноземній валюті, то виконання зобов'язання банку також має бути здійснено у валюті вкладу, тобто у євро.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми вкладу у розмірі 10 000 євро.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Так, суд, враховуючи складну економічну ситуацію в країні, приходить до висновку, що порушення умов договору відбулося поза волею банку, через ряд об'єктивних причин, а тому позовна вимога про розірвання договору задоволенню не підлягає.

За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

30 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс груп» укладено Договір № 30/10-14/1 про надання юридичних послуг.

У відповідності до рахунку-фактури №СФ-0000080 від 30 жовтня 2014 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 53 від 30 жовтня 2014 року ОСОБА_1 сплачено 4 000 грн. за представництво інтересів замовника у суді першої інстанції.

Разом з тим, позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про повернення строкового банківського вкладу, а відтак згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів за договором депозиту у розмірі 10 000 євро підлягають задоволенню, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 4 000 грн. на користь позивача та 3 654 грн. в дохід держави.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" про дострокове розірвання договору та повернення депозиту - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000 євро.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: