АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1398/15 Головуючий 1 інст. - Оксененко В.А.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.10.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначив, що ОСОБА_2 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2014 року має заборгованість у розмірі 27206,94 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7353,09 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 15067,38 грн., заборгованості з пені та комісії за користування кредитом у розмірі 3014,71 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 1271,76 грн. Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 27206,94 грн. за кредитним договором № б/н від 24.10.2007 року, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7353,09 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 15067,38 грн., заборгованості за комісією за користування кредитом в розмірі 3014,71 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1271,76 грн. та судові витрати у розмірі 272,07 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в рахунок заборгованості станом на 30.09.2014 року по договору б/н від 24.10.2007 року 22420,47 грн., з яких: 7353,09 грн. - тіло кредиту, 15067,38 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та судові витрати в сумі 243,60 грн.; в іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення - змінити в частині зменшення судом заборгованості по штрафам та пені та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку в повному обсязі, в решті рішення залишити без змін. При цьому посилався на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення та неправильне застосування норм матеріального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що банк здійснив нарахування процентів, пені, комісії за кредитом відповідно до умов надання кредиту.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відхилити, заочне рішення суду - залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов банку в частині стягнення тіла кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитом та відмовляючи в задоволенні банку в частині стягнення заборгованості за комісією за користування кредитом в розмірі 3014,71 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1271,76 грн., суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з обставин справи та вимог закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між банком та ОСОБА_2 24.10.2007 року укладено кредитний договір б/н, який складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який становив 3 роки. Станом на 30.09.2014 року мав заборгованість у розмірі 22420, 47 грн. Заборгованість за тілом кредиту та процентами ОСОБА_2 визнав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що він згоден з рішенням суду першої інстанції та зобов'язується його виконати.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що строк дії договору, який відповідає строку дії картки, закінчився у 2010 році. Банк звернувся до суду у жовтні 2014 року, тобто з порушенням строку позовної давності. Заборгованість за тілом кредиту та процентами в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнав, про застосування строку позовної давності не заявляв.

Із змісту ст. 267 ЦК україни вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стягуючи заборгованість за тілом кредиту та процентами, суд правильно виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні боржником строків платежів з будь - яких грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, боржник повинен сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

В суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що сума неустойки та комісії нараховувалася згідно п. 8.6 Правил.

Проте, із матеріалів справи не вбачається, яким чином та з якого часу нараховувалася саме неустойка, за порушення боржником строку якого платежу вона нараховувалася. Іншого розрахунку до суду апеляційної інстанції не надано. Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою вбачається, що стягнення комісії не передбачено.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що доказів щодо наявності підстав нарахування неустойки, комісії та строків нарахування позивач не надав.

Оскільки висновок суду грунтується на тих доказах, які позивач надав до суду першої інстанції, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі та підтверджені представником позивача в суді апеляційної інстанції щодо стягнення неустойки не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині, оскільки вони грунтуються на позові поза межами позовної давності.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні позову в частині стягнення неустойки та комісії, суд першої інстанції правильно виходив з безпідставності заявлених вимог.

За таких обставин судова колегія вважає, що з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України суд першої інстанції, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обгрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні банку в частині стягнення неустойки та комісії.

Оскільки ухвалене судове рішення в оскаржувальній частині відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1 ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії