У х в а л а

3 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання», Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном, правонаступником якого є Міністерство промислової політики України, треті особи: Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова, ОСОБА_5, про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 3 липня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном від 23 квітня 2013 року № 21-Д «Про звільнення ОСОБА_4.»; визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном від 16 вересня 2013 року № 54-Д «Про внесення змін до наказу від 23 квітня 2013 року № 21-Д»; поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Державного підприємства «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання». Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційну скаргу Міністерства промислової політики України задоволено частково, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 липня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

31 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали суду касаційної інстанції з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд ухвали суду касаційної інстанції, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня, 7 серпня, 2 жовтня і 25 грудня 2013 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду ухвали суду касаційної інстанції, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на рішення Верховного Суду України від 10 березня 2010 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 27 травня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний суд зазначив про допущені судами порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Разом з тим, в наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 22 травня 2013 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про незаконне звільнення особи з роботи, оскільки докази її вини у порушенні контракту та неналежному виконанні інших обов'язків, передбачених посадовою Інструкцією, відсутні;

- в ухвалі від 7 серпня 2013 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що відсторонення неуповноваженим органом позивача від виконання покладених на нього обов'язків щодо управління товариством, - за будь-яких підстав є порушенням вимог контракту, безпідставним втручанням в діяльність ВАТ, порушенням прав та обов'язків позивача, а тому рішення наглядової ради в частині відсторонення позивача від виконання обов'язків голови правління є недійсним;

- в ухвалі від 2 жовтня 2013 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, погодився з їх висновками про відсутність вини позивачки в порушенні умов контракту, а отже й незаконність її звільнення з цих підстав.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року не може слугувати прикладом неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах оскільки постановлена у справі щодо визнання недійсними прилюдних торгів.

Рішення Верховного Суду України від 10 березня 2010 року не може слугувати прикладом щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки не є судовим рішенням в розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання», Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном, правонаступником якого є Міністерство промислової політики України, треті особи: Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова, ОСОБА_5, про поновлення на роботі за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін