АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3485/15 Справа № 205/6817/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

за участю секретаря Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року

по цивільній справі за позовом Кредитної спілки "Взаємний кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т АН О В И Л А:

Позивач у справі - Кредитна спілка "Взаємний кредит", у липні 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволені.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 080910-к від 08 вересня 2010 року, яка виникла у період з 08 травня 2012 року по 28 липня 2014 року, на загальну суму у розмірі 175 084 грн. 28 коп., з яких: проценти за користування кредитом - 153 578 грн. 96 коп., пеня - 21 505 грн. 32 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, та складається із: 1-коридор, 2-ванна, 3-туалет, 4-кухня, 5-шафа, 6,7,8-житлові, І-лоджія, ІІ -балкон, загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., належну: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки, судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2010 року між Кредитною спілкою "Взаємний кредит" в особі голови правління ОСОБА_6, та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 080910-к, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 144 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 вересня 2011 року, що підтверджується видатковим касовим ордером №74 від 08.09.2010 року.

Також, судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2010 року між Кредитною спілкою "Взаємний кредит" в особі голови правління ОСОБА_6, та ОСОБА_2, для забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором, було укладений Договір іпотеки № 080910-з від 08.09.2010 року, згідно якого, відповідачі, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, передали позивачу в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1, та яка складається з: 1-коридор, 2-ванна, 3-туалет, 4-кухня, 5-шафа, 6,7,8-житлові, І-лоджія, ІІ -балкон, загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м. Судом також встановлено, що вказаний договорір іпотеки є укладеним у письмовій формі та посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Білоус С.В. 08.09.2010року за реєстровим № 817.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2012 року в рахунок погашення заборгованості, яка існувала станом на 08 травня 2012 року за Кредитним договором № 080910-к від 08 вересня 2010 року на загальну суму у розмірі 250 986 грн. 50коп, з яких сума кредиту - 144 000 грн., проценти за користування кредитом - 92 126 грн. 88 коп., пеня - 14 859грн. 62 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: - квартиру АДРЕСА_1, та складається із: 1-коридор, 2-ванна, 3-туалет, 4-кухня, 5-шафа, 6,7,8-житлові, І-лоджія, ІІ -балкон, загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., належну відповідачам у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачами зобов'язання за кредитним договором не виконуються, рішення суду від 31 жовтня 2012 року також фактично не виконане, сума боргу за вказаним кредитним зобов'язанням не погашена.

Крім того, Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконує, допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею у період з 08 травня 2012 року по 28 липня 2014 року утворилась заборгованість, яка дорівнює 175 084 грн. 28 коп., з яких: проценти за користування кредитом - 153 578 грн. 96 коп., пеня - 21 505 грн. 32 коп.

Суд першої інстанції зробив висновок, що вказані відсотки та пеня нараховані позивачем правомірно, оскільки, за загальним правилом наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Відповідно до п.5 договору Іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.33, ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмету іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до приписів ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачам з боку позивача направлялось повідомлення про невиконання ними умов договору кредиту, необхідності усунення таких порушень та щодо наміру позивача звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушення. Вказана вимога залишилась без виконання з боку відповідачів.

Суд першої інстанції вважав вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернув стягнення на вказану квартиру, крім того вирішив провести процедуру проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

За змістом ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст.59,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Переглядаючи заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року колегія суддів встановила наступне.

Так, колегією встановлено, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2012 року в рахунок погашення заборгованості, яка існувала станом на 08 травня 2012 року за Кредитним договором № 080910-к від 08 вересня 2010 року на загальну суму у розмірі 250 986 грн. 50коп, з яких сума кредиту - 144 000 грн., проценти за користування кредитом - 92 126 грн. 88 коп., пеня - 14 859грн. 62 коп., було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: - квартиру АДРЕСА_1, та складається із: 1-коридор, 2-ванна, 3-туалет, 4-кухня, 5-шафа, 6,7,8-житлові, І-лоджія, ІІ -балкон, загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., належну відповідачам у справі.

Вказане рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Ленінському ВДВС ДМУЮ.

Крім того, в порядку примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, за позовом Кредитної спілки "Взаємний кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4,яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Управління - служба у справах дітей Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про виселення, стягнення штрафу та зняття з реєстраційного обліку, вчинено виконавчі дії, а саме виселено без надання іншого жилого приміщення всіх мешканців квартири АДРЕСА_1.

Тобто, на час ухвалення заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року, суд першої інстанції не врахував, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні і яким вже звернуто стягнення на вищевказаний предмет іпотеки, а тому у суду відсутні правові підстави для застосування повторного стягнення на той самий предмет.

Як убачається з дійсних позовних вимог, підстави позову є відмінні від тих, що вже розглядали попередні суди, а саме, змінився період за який на думку позивача виникла заборгованість - з 08 травня 2012 року по 28 липня 2014 року. Тобто, це заборгованість за кредитним договором, яка виникла вже після винесення рішення від 31 жовтня 2012 року.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегією суддів встановлено, що вимоги, які розглядались судом першої інстанції не містили вимог щодо стягнення саме суми заборгованості по кредитному договору за новий період.

Таким чином, в разі наявності боргу по спірному кредитному договору, за новий період, позивач не позбавлений права звернутись з відповідним позовом до суду, у встановленому законом порядку, для вирішення питання про стягнення боргу.

Таким чином, суд першої інстанції неналежним чином дослідив надані сторонами докази, неповно з"ясував обставини у справі, що мають суттєве значення для правильного вирішення даної цивільної справи, а тому, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія судів вважає, що, суд першої інстанції, задовольнивши позовну заяву, ухвалив по суті неправильне рішення.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення не відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Кредитної спілки "Взаємний кредит" - відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді