АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/200/15 Головуючий І інстанції - Короткий І.П.
Справа: № 2/643/3820/13 Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - КРУГОВОЇ С.С.,

суддів - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 05 серпня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, посилаючись на те, що у серпні 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 82000 доларів США на строк з 26 серпня 2008 року по 23 серпня 2018 року зі сплатою 15 процентів річних.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору у серпні 2008 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач передав Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, загальна сума заборгованості склала 77298,89 доларів США та 230001,45 грн.. В подальшому Банк змінив позовні вимоги і просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме зазначеної вище квартири, шляхом проведення прилюдних торгів.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 серпня 2008 року в розмірі 77298,89 доларів США та 230001,45 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" судові витрати в розмірі 3 219 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не були взяті до уваги доводи вказані в запереченнях проти позову і не надано правової оцінки наданим доказам, а саме, що Банком несвоєчасно були зараховані сплачені грошові кошти в рахунок погашення кредиту. На підтвердження цьому надані платіжні доручення.

Судом не наведено опис нерухомого майна, на яке звернуто стягнення та яке підлягає подальшій реалізації, а лише зазначено його місце розташування і не наведено складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Вказує, про те, що попереднє судове засідання по справі не проводилось, всупереч заявленому клопотанню про перенесення слухання справи на іншу дату у зв'язку з залученням до участі у справі адвоката для надання правової допомоги і захисту прав і інтересів.

Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не було з'ясовано перелік осіб, що зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, що призвело до порушення прав малолітньої дитини.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 квітня 2014 року було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У травні 2014 року ОСОБА_1, звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу від 01 квітня 2014 року та направити справу до апеляційного суду Харківської області на новий розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року касаційну скаргу задоволено, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який розглянувши справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 та його представників, не повідомлених про дату судового засідання не дав оцінки його доводам щодо невірного розрахунку заборгованості та щодо перевірки обставин передачі квартири в іпотеку невласником.

Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції приймали участь представники сторін ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 і Нікольський О.М., який діє в інтересах ПАТ «Укргазбанк».

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 належним чином умов кредитного договору від 26.08.2008 року, утворилась заборгованість на загальну суму 77 298, 89 доларів США та 230 001 грн., яка у добровільному порядку не сплачується, внаслідок чого позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна, переданого відповідачем в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів та пені.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 26.08.2008 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк", на той час ВАТ акціонерний банк "Укргазбанк" і відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28/08-10, за умовами якого банк відкриває Позичальнику невідновлювану відкличну кредитну лінію з лімітом 82 000.00 доларів США на строк з 26.08.2008 року до 23 серпня 2018 року зі сплатою процентів за ставкою 15 % річних, а Позичальник у свою чергу зобов'язується повертати суми окремих Траншів щомісячно з 1-ого по 10-те число кожного місяця, починаючи з місяця за наступним після отримання Траншу, в розмірі відповідно до Графіку повернення заборгованості (п.3.3.3. Договору том 1, а.с. 7-13).

Згідно п.3.1.2. Кредитного договору надання кредитних коштів здійснюється окремими частинами-Траншами. Підставою для видачі кожного окремого Траншу є письмова заява Позичальника (т.1 а.с.8).

Матеріали справи містять чотири заяви Позичальника про видачу кредитних коштів на суму 45 000 доларів США, 5 750 доларів США, 10 000 доларів США і 2 500 доларів США, всього на загальну суму 63 250 доларів США (т.1 а.с.36-39).

Отримання Позичальником суми 63 250 доларів США також підтверджується заявами на видачу готівки (т.1 а.с.40-41).

17 вересня 2012 року на адресу Боржника Банком було направлено претензію з якої вбачається, що станом на 12 вересня 2012 року поточна заборгованість за кредитом складала 37 447 доларів США, прострочена заборгованість 13 537,16 доларів США (всього по тілу кредита 37 447+13 537,16=50 984,16 дол.США), поточна заборгованість по процентам 255,04 доларів США, прострочена заборгованість по процентам 23 413,68 доларів США, пеня по простроченим процентам 105 312,57 грн. і пеня по простроченному основному зобов»язанню 90 965,06 грн. Всього 74 652,88 дол.США і 196 277,63 грн.(т.1 а.с.42-43).

Згідно розрахунку заборгованості по процентах в долларах США ОСОБА_1 сплатив кредитних коштів по тілу кредиту на суму 12 265,84 доларів США , тобто заборгованість по тілу кредиту складає 63 250 - 12 265,84 =50 984,16, що відповідає заявленим позовним вимогам (т.1 а.с.68-71).

Перевіряючи розрахунок нарахованих процентів (т.1 а.с.68-71) і пені (т.1 а.с.18-19), судова колегія вважає також їх правильними, оскільки нарахування процентів здійснювалось на поточну заборгованість 15 %, на прострочену 16%, як передбачено п.1.1. і п.3.1.11 кредитного договору і пені за ставкою 0,1 % згідно п.3.3.4 Кредитного договору.

Як вбачається з графіку погашення заборгованості сплата платежів повинна була здійснюватись в долларах США (валюта кредиту) щомісячно починаючи з 10 вересня 2008 року (том 1 , а.с.33).

Боржник , отримавши кредит в серпні 2008 року, вже з грудня 2008 року припинив сплату поточної заборгованості по тілу кредиту , в подальшому вносив платежі нерегулярно.

Станом на 18.02.2013 року заборгованість за кредитним договором у ОСОБА_1 склала:

-поточна по тілу кредиту 34 807 доларів США,

-прострочена заборгованість по тілу кредиту 15 477,16 доларів США, всього по тілу кредиту 50 284,16 доларів США ;

-поточна заборгованість по процентам 379,45 доларів США,

-прострочена заборгованість по процентам 26 635,28 доларів США, всього по процентам 27 014,73 доларів США;

-пеня по простроченим процентам 100 676,39 грн. і пеня по простроченному основному зобов»язанню 129 325,06 грн., всього пені 230 001,45 грн.( а.с.83-84).

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив із загальної суми заборгованості 77 298,89 (50 284,16 +27 014,73 ) доларів США та 230 001,45 грн.

Сторони не заперечували той факт, що сумма виданих кредитних коштів складала 63 250 доларів США. Представники відповідача будь яких конкретних доводів на спростування наданого позивачем розрахунку не навели. В чому саме неправильність розрахунку на неоднаразові вимоги суду пояснити не могли і наполягали на витребувані кредитної справи, яка не містить будь яких розрахункових документів, а лише заяви і угоди.

У забезпечення виконання зобов'язаннь за кредитним договором 26 серпня 2008 року між позивачем і ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 06 квітня 2004 року, зареєстрованим в реєстрі № 1-2525 (а.с.105-110, 117).

На виконання ухвали касаційної інстанції від 01 жовтня 2014 року щодо перевірки обставин передачі квартири в іпотеку невласником, апеляційний суд зазначає, що чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку власником ОСОБА_1

Рішення Московського райсуду м.Харкова від 06 червня 2013 року про визнання договору дарування недійсним (за яким ОСОБА_1 набув право власності) і на яке посилався відповідач в касаційній скарзі, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2013 року скасоване і ухвалене нове про відмову у задоволенні позову. 24 вересня 2014 року касаційною інстанцією рішення апеляційної інстанції залишено без змін (т.2 , а.с.178-182).

Тоб-то на час розгляду даної справи в касаційній інстанції 1 жовтня 2014 року рішення суду про зміну власника не існувало з 23 жовтня 2013 року.

Пункт 3.1.5 Договору іпотеки передбачає, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язання за цим або кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.105).

Враховуючи наявність передбачених частиною 3 статті 39 Закону України "Про іпотеку" підстав, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з вимогами частини 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно частини 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог у іпотекодержателя виникає, коли зобов'язання не буде виконане у встановлений строк, а також в інших випадках, встановлених відповідно до договору і вимог законодавства.

У відповідності до частини 1 статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно ст. 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно пункту 3.2.5. договору кредиту від 26.08.2008 року, у випадку якщо позичальник порушує строки здійснення платежів, встановлених договором кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість з погашення кредиту, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повідомив іпотекодавця ( боржника) - ОСОБА_1 листом від 17.09.2012 року про порушення умов договору і попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки ( а.с. 43).

За таких обставин, суд правильно дійшов висновку про задоволення позову.

Що стосується доводів відповідача, зазначених в запереченнях на позов і на які наголошував його представник в суді апеляційної інстанції, а саме, що відповідач не отримував 82 000 доларів США кредитних коштів, то цей факт знайшов своє підтвердження в суді і позивач не заперечував проти цього.

Згідно розрахунку заборгованості відповідач дійсно отримав 63 250 доларів США і позивач складаючи розрахунок заборгованості виходив сааме з цієї суми, а не з 82 000 доларів США. Суму 82000 доларів США в позовній заяві позивачем було зазначено лише при посиланні на кредитний договір за яким він зобов»язувався її надати, але він не стверджував, що надав цю суму.

Стосовно доводів відповідача щодо несвоєчасного зарахування кредитних коштів, слід зазначити наступне.

Згідно графіку погашення заборгованості Позичальник повинен був сплачувати платежі щомісячно в долларах США (валюта кредиту). Фактів сплати Позичальником щомісячних платежів в долларах США, які були Банком несвоєчасно зараховані , судовим розглядом не встановлено.

Судовим розглядом встановлені факти внесення Позичальником грошових коштів в національній валюті (гривні) на поточний рахунок ОСОБА_1 які за дорученням Позичальника Банк конвертував у валюту кредиту (долари США) і зараховував на погашення заборгованості по кредиту.

Квитанції надані відповідачем до заперечень до позову свідчать саме про внесення Позичальником ОСОБА_1 готівки в національній валюті (гривні) на свій поточний рахунок і не можуть розцінюватись як погашення заборгованості по кредиту доки не надійдуть в долларах США (т.1 а.с.56-66) .

Позивач діяв у відповідності до Постанови Правління НБУ від 29 грудня 2008 року №469 «Про запровадження НБУ валютних аукціонів» на підставі якої НБУ запроваджено було проведення аукціонів з цільового продажу іноземної валюти за гривні з метою задоволення потреб клієнтів банків, резидентів - фізичних осіб, які обумовлені необхідністю погашення заборгованості за кредитами в іноземній валюті. Для участі в аукціоні Банк повинен був перерахувати 100% грошового забезпечення у національній валюті для придбання валюти. Проводились аукціони у середу і п»ятницю.

Позичальник був не позбавлений можливості своєчасної купівлі в мережі банків валюти кредиту і внесення платежів в долларах США в передбачені кредитним договором строки з 1 по 10 число кожного місяця, але він обрав спосіб сплати шляхом надання Банку права купівлі за внесену ним національну валюту доларів США для подальшого зарахування на погашення кредиту.

В рішенні суду зазначено загальний розмір вимог і не зазначені складові , що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, але це порушення не привело до ухвалення неправильного рішення суду по суті.

Судова колегія вважає, що цей недолік може бути усунуто шляхом ухвалення додаткового рішення. Представник позивача на користь якого ухвалене рішення, в суді апеляційної інстанції пояснив, що це ніяким чином не порушує права Банку і не заважатиме виконанню рішення суду і тому Банк в цій частині не оскаржує рішення суду.

Відносно проживання дитини в спірній квартирі матеріали справи свідчать, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав в цій квартирі і на час укладення договору іпотеки , що не перешкоджало його батьку укласти договір іпотеки, але ніколи не був власником спірної квартири, а тому участь Управління у справах дітей Департаменту праці і соцполітики Харківської міськради не є обов»язковою.

Що стосується письмового клопотання про необхідність призначення судової-економічної експертизи , витрати за яку відповідач просив покласти на позивача, то в ході судових засідань представники відповідача це клопотання не підтримували і заявив про нього в судових дебатах представник відповідача ОСОБА_4

Вирішуючи це питання при постановленні рішення, після ретельного вивчення матеріалів справи і з"ясування всіх обставин , оцінуючи надані у справі сторонами докази, судова колегія зазначає, що в межах позовних вимог , заявлених в суді першої інстанції і в межах доводів апеляційної скарги спеціальні знання для вирішення справи по суті - не потрібні.

Питання які відповідач вважав за необхідне поставити перед експертами знайшли своє вирішення в ході судового розгляду.

Так, щодо відповідності розрахунку заборгованості розрахунковим документам, а саме чи враховані 11 платежів , які відповідач вважає сплаченими своєчасно в доларах США і зазначає , що Банк несвоєчасно провів зарахування, то судовим розглядом достовірно встановлено, що фактів сплати відповідачем заборгованості по кредиту в доларах США в зазначені ним дати не було. Мали місце факти внесення на поточний рахунок грошових коштів в національній валюті для подальшої купівлі іноземної валюти і сплати кредиту.

Також з"ясовано питання щодо загальної суми отриманого кредиту 63250 доларів США, а не 82000 доларів США (а.с.172). Питання законності використання грошових коштів банком є правовим питанням і не вирішується експертним шляхом.

У ч. 1 ст. 304 ЦПК України визначено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

З вищевикладених вимог закону вбачається, що апеляційний суд дійсно має право на застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якщо є підстави, передбачені нормами матеріального та процесуального права, для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки у такому разі при ухваленні власного судового рішення, апеляційний суд застосовує закон, який є чинним на час ухвалення такого рішення.

Сам по собі наведений вище Закон України не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час його ухвалення 05 серпня 2013 року місцевий суд і не міг його застосувати, так як його не існувало, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду з огляду на те законодавство, яке існувало на час його ухвалення.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі і відповідні їм правовідносини та застосовано норму матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 05 серпня 2013 року- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Суддя -