Провадження № 22ц/790/257/15 Головуючий 1-ї інст. - Довготько Т.М.
Справа №643/8949/14-ц Суддя доповідач - Бровченко І.О.
Категорія: спори, що виникають
із житлових правовідносин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії - Тичкової О.Ю., Піддубного Р.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання порядку користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, який уточнила під час судового розгляду справи та остаточно просила встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй та її малолітньому сину житлові кімнати № 6 площею 10,7 кв.м та № 5 площею 19, 1 кв.м. Відповідачу ОСОБА_5 виділити житлову кімнату № 4 площею 13, 1 кв.м. Кухню №3, площею 10,8кв.м, коридор №1 площею 10,8кв.м, ванну кімнату № 2 площею 5кв.м, підсобні приміщення залишити у спільному користуванні співвласників квартири. Зобов'язати госпрозрахункову житлово-експлуатаційну дільницю №30 укласти із ОСОБА_3 окремий договір по обслуговуванню житлового приміщення - кімнат №6 площею 10,7 кв.м та №5 площею 19,1кв.м в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позивач послалась на те, що вона з 10 вересня 2005 року по 18 листопада 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 і має з ним спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу, 17 листопада 2006 року вони з відповідачем придбали трьохкімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі -продажу вказаної квартири від 17 листопада 2006 року був оформлений на ім'я відповідача та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2013 року вона є власником 1/2 частини спірної квартири. Власником другої половини являється її колишній чоловік - ОСОБА_5 Після розлучення, внаслідок агресивної поведінки відповідача, вона була вимушена виїхати разом з малолітнім сином зі спірної квартири і проживати разом зі своїми батьками. Спірна квартира складається із трьох окремих житлових кімнат, кухні та інших підсобних приміщень, загальною площею 70,5 кв.м, житлова площа складає 42,9 кв.м.

У судовому представник відповідача - ОСОБА_8 уточнені заявлені позовні вимоги не визнала.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права; неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду відповідно до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Згідно положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом ст. 364 ЦК України квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скарг, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив постановивши рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що з 10 вересня 2005 року по 18 листопада 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4,5).

Від шлюбу сторони по справі мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно договору купівлі-продажу від 17 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12).

На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 визнано право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 (а.с.14,15).

З технічного паспорту квартири АДРЕСА_1 вбачається, що квартира розташована на 5 поверсі 9-поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 42,9 кв.м, у тому числі 1-а кімната площею 13,1 кв.м, 2-а кімната площею 19,1 кв.м, 3-я кімната площею 10,7 кв.м, кухні площею 10,8 кв.м, вбиральні (сполученої) 5,0 кв.м, коридору 10,8 кв.м. Квартира обладнана балконом 3,2 кв.м. Загальна площа квартири складає 70,5 кв.м (а.с.46-47). Враховуючи рівність часток ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у спірній квартирі, на кожного з них припадає по 21,45 кв.м (42,9 кв.м : 2) житлової площі.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 2 особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.37).

Судом першої інстанції встановлено, що за час сумісного проживання сторін, після фактичного припинення шлюбних відносин в спірній квартирі склався наступний порядок користування кімнатами: ОСОБА_3 користувалася кімнатою №6 площею 10,7 кв.м, а ОСОБА_5 користувався кімнатою №4 площею 13,1 кв.м, кімната №5 площею 19,1кв.м. використовувалась ними спільно. В наступний час в спірній кватирі сторони не проживають.

Під час судового розгляду справи судом було роз'яснено про право на призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення варіантів порядку користування квартирою та запобігання порушень права співвласників на користування належного їм на праві власності частиною, однак сторони не скористались даним правом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що неможливо визначити порядок користування квартирою, який було запропоновано позивачем, відповідно до часток сторін у праві власності на квартиру.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, вимогам матеріального та процесуального права.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

Апелянтом не враховано, що житлова площа спірної квартири становить 42, 9 кв. м, позивачу належить право власності на 1/2 частини вказаної квартири, то на його долю в праві спільної часткової власності припадає 21,45 кв.м. жилої площі. За запропонованим позивачем та його представником варіантом виділення позивачу в користування 2 кімнат житловою площею площею 29, 8 кв.м. буде перевищувати його ідеальну частку на 8, 35 кв.м., що є значним перевищення ідеальної частки в праві власності. В такому випадку будуть порушені права відповідача, бо йому буде виділено житлову площу, що на 8, 35 кв.м менше, ніж відповідає його частці в праві спільної часткової власності, проти чого відповідач заперечує.

Посилання апелянта, що при ухвалені судового рішення не було враховано інтереси малолітнього ОСОБА_6, висновків суду не спростовують. Малолітній син сторін власником спірної квартири не є, проживав в ній як члени сім'ї співвласників житлового приміщення і його права на користування жилими приміщенням визначаються відповідно до положень ст. 156 ЖК України , ст. 29 ЦК України та ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства». Положеннями цих законів не передбачено при вирішенні спору між співвласниками про визначення порядку користування спільним майном надання одному із співвласників, з яким проживає малолітній син, переваг на визначення йому у користування частини спільного майна, яка не відповідає його частці у праві спільної часткової власності .

Твердження апелянта, що суд першої інстанції порушив право позивача на вселення у спірну квартиру, є помилковим, оскільки з відповідною позовною вимогою ОСОБА_3 до суду не зверталась. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, наданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленим ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: