Справа № 456/663/15-ц
Провадження № 2/456/618/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"22" жовтня 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого: судді Шрамка Р. Т.

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи служби у справах дітей Стрийської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 - є її колишній чоловік. Шлюб між ними розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.08.2011 року. Під час перебування у шлюбі, в них народилась дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Дитина постійно проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. В судовому порядку батько дитини позбавив її права на користування житлом, яке йому належить. Подружнє життя з відповідачем не склалося через його неправомірну поведінку в сім'ї та побуті. Ще будучи в шлюбі з позивачем відповідач не займався вихованням їхньої дочки, не цікавився її життям та долею. А після розлучення він взагалі не дбає про дитину, ухиляється від обов'язку по її вихованню та її утриманню, має велику заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. За скоєння тяжкого злочину відповідач притягався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Але належних висновків не зробив. Після звільнення з місць позбавлення волі йому неодноразово виносилися правоохоронними органами офіційні застереження про недопустимість антигромадської поведінки в суспільстві. Незважаючи на це, ОСОБА_2 знову скоїв ряд тяжких злочинів за що повторно був притягнутий до кримінальної відповідальності. Так, вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2014р. ОСОБА_2, був засуджений за ст.ст. 185 ч.3, 186 ч. 1 КК України на три роки позбавлення волі. Ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не бажання утримувати дитину змусило позивача звернутися до Служби у справах дітей Стрийської міської ради з заявою про вирішення питання позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Згідно листа Стрийської міської ради № 702 від 28.10.2014р., їй було відмовлено в позбавленні батьківських прав ОСОБА_2, з формальних підстав, а саме, що відповідач не був присутнім і не брав участі у засіданні комісії по причині перебування в місцях позбавлення волі. На даний час, згідно рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради від 22.10.2015р. за №253 надана дозвіл на позбавлення відповідача батьківських прав. Просить позбавити ОСОБА_2, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3

В судовому позивач позов підтримала, просить його задоволити та не заперечує проти задоволення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Стрийської міської ради Львівської області позов підтримала та суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Дівчинка проживає разом із матір'ю. Мати ОСОБА_1,, здійснює за нею догляд, займається її вихованням, матеріально утримує. Відповідач ОСОБА_2, не відвідує доньку за місцем її проживання, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальну допомогу, родинних стосунків із донькою не підтримує, тому рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради №253 від 22.10.2015р., виконком міської ради вирішив дати дозвіл на позбавлення батьківських прав відповідача. Вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки.

Суд, заслухавши позивача, представника Служби у справах дітей Стрийської міської ради Львівської області Кухар З.Р., дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, про позбавлення його батьківських прав, у зв'язку з тим, що батько впродовж тривалого часу не бере участі у вихованні своєї дочки, не відвідує її, життям та здоров'ям не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони (ст.. 60 ЦПК України).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1, перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, з 20.04.2002 року.

Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.08.2011р., шлюб між ОСОБА_1, та ОСОБА_2, було розірвано.

Згідно свідоцтва про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 02.12.2008р. серії НОМЕР_1 у ОСОБА_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_3.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.03.2012р., ОСОБА_2, було зобов'язано сплачувати в користь ОСОБА_1, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Згідно довідки ВДВС Стрийського МРУЮ Львівської області від 23.09.2015р., заборгованість ОСОБА_2, по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, 2008р., станом на 01.09.2015р., складає 15387,48 грн.

Згідно рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради від 22.10.2015р. за №253, виконком міської ради надав дозвіл на позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2, стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, яка проживає з матір'ю ОСОБА_1, у зв'язку з тим, що батько впродовж тривалого часу не бере участі у вихованні своєї дочки, не відвідує її, життям та здоров'ям не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до вимог ст.. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статтей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст.. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

05.06.2015р., відповідачем на адресу суду ОСОБА_2, було надіслано заяву, про те, що останній відбуває покарання у Дрогобицькій виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України і просить справу не слухати за його відсутності та призначити розгляд справи на час його звільнення. Проти задоволення заяви заперечує.

Судом на адресу відповідача було направлено повідомлення про час та місце розгляду справи з вимогою обов'язковою явки останнього, однак відповідачем проігноровано виклики до суду.

Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2, протягом тривалого часу злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки ОСОБА_3, не піклується про її духовний і фізичний розвиток, не забезпечує її матеріальне утримання, не бажає виконувати свої батьківські обов'язки.

Аналізуючи вищенаведене, факти викладені в заяві, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи та поведінку відповідача в суду не викликає сумніву, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не відвідує доньку, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальну допомогу, родинних стосунків із донькою не підтримує, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 154, 209, 212, 215, 218, 224-229 ЦПК України, ст. ст. 164, 165, 166 СК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, 1978р. народження відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Р. Т. Шрамко