У Х В А Л А

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Коротуна В.М.,Попович О.В.,
Маляренка А.В.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, треті особи: Відділ Держземагенства у Липовецькому районі Вінницької області, Реєстраційна служба Липовецького районного управління юстиції, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 7 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 7 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 січня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 26 листопада 2001 року, виданий ОСОБА_8 на підставі рішення 5 сесії 22 скликання Приборівської сільської ради народних депутатів від 14 травня 1996 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,2794 га у межах згідно з планом, що розташована на території АДРЕСА_1, цільове використання для обслуговування жилого будинку - 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,0294 га, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 967.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_7 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 9 липня 2010 року. Попереднім власником цього житлового будинку був її чоловік ОСОБА_9

Згідно із записами земельно-кадастрової та погосподарської книги № 5 за ОСОБА_9 біля зазначеного житлового будинку рахувалась земельна ділянка площею 0,3900 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

Під час оформлення спадкових прав на земельну ділянку власник суміжного домоволодіння ОСОБА_7 відмовилася погоджувати межі земельної ділянки.

Судовою земельно-технічної експертизою, яка була проведена у цій справі, встановлено суміщення меж земельної ділянки, переданій у власність ОСОБА_6 згідно з рішенням 12 сесії 6 скликання від 30 вересня 2011 року Приборівської сільської ради Липовецького району, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, із земельною ділянкою суміжного домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1.

Рішенням 5 сесії 22 скликання Приборівської сільської ради народних депутатів від 14 травня 1996 року «Про приватизацію земельних ділянок по селах Приборівка та Косаківка» ОСОБА_8 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,28 га по АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

26 листопада 2001 року на ім'я ОСОБА_8 складено та видано державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1, який посвідчує його право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,0294 га.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним цього державного акта, адже Приборівська сільська рада видала цей акт ОСОБА_8 майже через два роки після його смерті.

Крім цього, суд правильно вважав, що цей державний акт виданий на площу, не визначену у рішенні Приборівської сільської ради 5 сесії 22 скликання від 14 травня 1996 року, згідно з яким ОСОБА_8 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,2800 га для ведення особистого підсобного господарства, тоді як державний акт виданий на площу 0,2794 га, з яких для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд - 0,2500 га, для особистого селянського господарства - 0,0294 га.

Технічна документація з виготовлення державного акта на право приватної власності на землю не містить заяви власника землі або землекористувача про складання державного акта, а у протоколі погодження і закріплення меж земельної ділянки наявний підпис ОСОБА_8, який на час його складення ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

В абрисі зовнішніх меж земельної ділянки підпис від імені ОСОБА_9 - померлого чоловіка ОСОБА_6, який на той час був суміжним землекористувачем, виконано іншою особою (а.с. 109-112).

Посилання скаржника на те, що визнання недійсним державного акта не є можливим без скасування рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого видано державний акт, є безпідставними, оскільки визнання недійсним державного акта є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 4 червня 2014 року № 6-46цс14, ухваленій за результатами перегляду справи за прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Доводи ОСОБА_7 про те, що розмір стягнутих з неї судових витрат є необґрунтованим спростовуються матеріалами справи (а.с. 1, 89, 113, 153).

Інші наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Під час розгляду справи у касаційному порядку суд позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів у порядку, передбаченому статтею 212 ЦПК України та відповідно до норм статті 335 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 337 ЦПК України).

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 7 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун
А.В. Маляренко
О.В. Попович
С.П. Штелик