АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Усика Г.І.

суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.,

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Рязанцева Андрія Вікторовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Міський комерційний банк» Рязанцева А.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням ПАТ «Міський комерційний банк» № 51 від 14.11.2014 р., його обрано членом Наглядової ради ПАТ «Міський комерційний банк»

17.11.2014 р. між ПАТ «Міський комерційний банк» та ним укладено цивільно-правовий договір на виконання функцій члена Наглядової ради, відповідно до якого він прийняв на себе зобов'язання щодо безпосереднього виконання функцій члена Наглядової ради Банку в порядку та на умовах, передбачених положеннями цього договору, а Банк зобов'язувався створювати необхідні умови для повноцінного виконання ним його обов'язків.

Вважав, що цивільно-правовий договір фактично є трудовим договором, оскільки цим договором визначені його функції як члена Наглядової ради, його службові обов'язки та, що у своїй діяльності він повинен керуватися рішеннями Наглядової ради Банку, загальних зборів акціонерів Банку, а також статутом Банку, Положенням про Наглядову раду Банку та іншими внутрішніми положеннями Банку.

Крім того вказував, що постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. №732 «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про введення з 21.11.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення

Справа №761/37576/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2616/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рязанцева А.В. Тимчасова адміністрація введена строком на три місяці з 21.11.2014 р. по 20.02.2015 р. включно.

Посилаючись на те, що починаючи з 21.11.2014 р. охоронці Банку не допускають його до робочого місця лише за усною вказівкою уповноваженої особи Фонду Рязанцева А.В., просив визнати цивільно-правовий договір від 17.11.2014 р., укладений між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» трудовим; визнати незаконними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк» щодо не допуску його до робочого місця, як члена Наглядової ради ПАТ «Міський комерційний банк»; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк» не чинити його перешкоди для доступу, як члена Наглядової ради ПАТ «Міський комерційний банк» до приміщення Банку та робочого місця.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 р. відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив зазначену ухвалу скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що правовідносини між ним та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не є такими, що виникли в межах здійснення Фондом спеціальних функцій у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, а мають трудовий характер, оскільки підставою звернення до суду є захист порушених трудових прав, у зв'язку з чим зазначена справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Крім того вказував на те, що судом порушено строки при постановлені ухвали про відмову у відкритті провадження, визначені ч.4 ст.122 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи не ґрунтуються на вимогах закону та практиці розгляду зазначеної категорії справ.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 убачається спір у сфері публічно-правових відносин, а тому він підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

Згідно ст.15 ЦПК Українисуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 4 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом п.1 ч.2 ст.17 КАС України адміністративним судам підсудні спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

За змістом п.25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 20.05.2013 р. №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спори, що виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими і підлягають розгляду за правилами КАС України.

З позовних вимог ОСОБА_2 убачається, що він просив визнати трудовим цивільно-правовий договір від 17.11.2014 р., укладений між ним та ПАТ «Міський комерційний банк», а також зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк» не чинити перешкод у виконанні його обов'язків, як члена Наглядової ради ПАТ «Міський комерційний банк».

Тобто фактично між сторонами виник спір з приводу дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк» при виконанні ним спеціальних функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможного банку з ринку щодо прав позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому спірні правовідносини не є трудовими і підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ураховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: