Справа № 345/3839/14-ц
Провадження № 22-ц/779/145/2015
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Вакарук В.М.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю сторін.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

ОСОБА_3, незгідна з рішенням суду першої інстанції. Зазначає, що Сім'я ОСОБА_2 почала проживати у її господарстві з липня 1990 року. Всі забудівлі вже існували на той час. Сім'я ОСОБА_2 нічого не вкладали в спільне господарство, так як вони мали намір будувати новий будинок.

В 1998 році ОСОБА_2 розлучилась з чоловіком і виїхала з господарства до своєї матері, в будинку залишились проживати, ОСОБА_3, дочка позивачки та колишній чоловік позивачки. Вважає, що в складі господарського двору ОСОБА_2 перебувала нетривалий час, не вкладала в господарство жодних коштів, не брала ніякої участі у господарстві двору. Позивачка вибула з господарського у 1998 році і на протязі трьох років мала право витребувати частку з майна колгоспного двору.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме вказано, що частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Вважає, що на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Апелянтка також, зазначає що на її подвір'ї знаходиться два будинки: новий будинок, який побудував ОСОБА_4 у 2008 році, вже після того як відповідачка фактично вибула з господарства і старий будинок, який вона побудувала у 1960 році. Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, виділивши позивачці ? частину в домоволодінні, в тому числі і частину в новому будинку, який не зданий в експлуатацію і про що позивачка не просила.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення яким відмовити в позові.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Копанківської сільської ради №36 від 24.08.1990 року ОСОБА_2 було надано право на перебудову житлового будинку у (а.с.6) .

Як вбачається із Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.11.1990 року він належить членам колгоспного двору ,головою якого є ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до довідки Копанківської сільської ради від 02.09.1998 року ОСОБА_2 є головою колгоспного двору (а.с. 11).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06.03.2008 р. позивачку ОСОБА_2 позбавлено права на проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1 за позовом ОСОБА_3,оскільки вона не проживає в ньому більше 6-ти місяців (а.с.9).

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.10.2014 року вищевказане рішення Калуського міськрайонного суду від 06.03.2008 р. скасовано та ухвалено нове рішення,яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про втрату права на житло відмовлено з тих підстав,що оскільки не змінювався правовий статус господарства після припинення колгоспного двору то це виключає можливість позбавлення ОСОБА_2 права на житло (а.с.39-40).

Позивачка ОСОБА_2 не проживає в господарстві по АДРЕСА_2 з 1998 року та в будівництво нового житлового будинку коштів не вкладала,за господарством не доглядала.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,а також у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» - спори щодо майна колишнього колгоспного двору ,яке було придбане до 15.04.1991 року ,мають вирішуватись за нормами ,що регулюють власність цього двору:право власності на майно ,яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування ,мають члени двору ,котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх його членів,включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідност.120 ЦК (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Як вбачається із виписки з погосподарської книги господарства ОСОБА_3 за 1986 -1990 р.р. у господарсві проживали ОСОБА_3 - голова двору, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5. В 1990 р. головою двору замість ОСОБА_3 стала позивачка - ОСОБА_2 (а.с.12)

Згідно копії технічного паспорту об'єктами будинковолодіння з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 є :житловий будинок під літерою (А),житловий будинок під літерою (Б), сарай під літерою (В), стайня під літерою (Г), сарай під літерою (Д), вбиральня під літерою (Е), сарай під літерою (Є), криниця під №1, ворота під №2 (а.с.25-30).

Судом встановлено, що позивачку до 15 квітня 1991 року не позбавлено права на частку в майні колгоспного двору, правовий статус господарства після припинення колгоспного двору не змінювався, і тому вона має право на рівну частку власності з іншими членами колгоспного двору в майні колгоспного двору та позов задовольнив.

Відповідно до вимог ч.2 ст..308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що вона ставила в суді вимогу про виділення їй частки у майні колгоспного двору, зокрема старого житлового будинку загальною площею 36,3 кв.м. з господарськими спорудами, що існували на час її приходу і проживання у колгоспному дворі з членами сім'ї, що відображено у технічному паспорті від 29.09.1990 року (а.с.7). Однак, суд у резолютивній частині рішення не вказав чітко про задоволення саме цих позовних вимог, тому рішення слід змінити в цій частині, вказавши у резолютивній частині рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на ? житлового будинку площею 36.3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що в решті рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосуванням судом першої інстанції до даних правовідносин трирічного строку позовної давності, є неправильними і суперечать матеріалам даної справи та нормам права щодо можливості їх застосування судом.

Керуючись ст.ст. 307,309,313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року змінити, зазначивши розмір житлового будинку площею 36,3 кв.м.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

В.М. Вакарук