Провадження № 22-ц/780/2594/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2013 року у справі за поданням головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України боржника ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И Л А:

Державний виконавець міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ звернувся до суду із вказаним поданням, яке обґрунтував наступним:

На примусовому виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження за виданим 07 жовтня 2003 року Білоцерківським міськрайонним судом виконавчим листом №2-16608/2003 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина аліментів в розмірі ? частини всіх видів його доходів. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 11 жовтня 2012 року боржника оголошено в розшук. Боржник ухиляється від виконання рішення суду в добровільному порядку, у зв'язку з чим з метою забезпечення повного та своєчасного виконання зазначеного виконавчого документа просив обмежити право ОСОБА_2 на виїзд за межі України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2013 року подання державного виконавця задоволено, встановлене тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду з України за кордон.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, боржник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні подання. Зазначає, що подання державного виконавця та ухвала суду не вмотивовані та безпідставні, підстави для встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, на даний час заборгованість не погашена, а відтак є передбачені законом підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду з України.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті неповного з'ясування судом обставин справи, що призвело до постановлення незаконної і необґрунтованої ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2013 року державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі і безпідставна неявка на виклики державного виконавця. Суд уваги на вказані вимоги закону не звернув та не з'ясував, чи ухиляється боржник від виконання зобов'язання, а якщо ухиляється, то в чому це полягає і якими доказами це стверджується. Матеріали справи взагалі не містять жодних доказів щодо того, що боржнику взагалі було відомо про розгляд справи про стягнення з нього аліментів, існування рішення суду та виконавчого провадження (доказів отримання повісток, отримання рішення суду, постанов державного виконавця і т.д.).

Також суд залишив поза увагою те, що звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду з України, державний виконавець не надав доказів на підтвердження тих обставин, що ним вчинено всі інші передбачені Законом дії, необхідні для виконання рішення суду.

Зважаючи на наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що обмеження у праві виїзду з України ОСОБА_2 було застосовано судом першої інстанції передчасно та без належного з'ясування фактичних обставин, які підлягають перевірці згідно вимог закону при вирішенні подання.

Відповідно до ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року скасувати, питання передати до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді