Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між сторонами 19 березня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за №822. Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що наміру укладати вказаний договір вона не мала, в момент укладення договору знаходилася у такому стані, коли не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, а правочин не відповідав її внутрішній волі. Просила визнати недійсним оспорюваний договір з підстав передбачених ст. 225 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 19 червня 2013 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19 березня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 задоволено, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року скасовано, а рішення Святошинського районного суду м. Києві від 19 червня 2013 року залишено в силі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2014 року вказану справу допущено до провадження Верховного Суду України.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року скасовано, а справу направлено на новий касаційний розгляд.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач на момент укладення договору купівлі-продажу квартири виявляла ознаки психічного розладу, які здійснили істотний вплив на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність.

Судами встановлено, що 19 березня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за № 822, а також зареєстрований КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» за № 5912 (а.с. 10-11 т. 1).

З акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 711, проведеної 06 липня 2012 року Київським міським центром судово-психіатричної експертизи Головного управління охорони здоров'я та медичного забезпечення Київської міської державної адміністрації, ОСОБА_6 на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, 19 березня 2009 року виявляла ознаки психічного розладу: органічне ураження головного мозку поєднаного ґенезу (нейроінфекційне, судинне) з психоорганічним синдромом (МКБ-10: F07.9), яке здійснило істотний вплив на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність (а.с. 166-171, 172-177, т. 1).

25 березня 2009 року ОСОБА_6 звернулась до прокурора Святошинського району м. Києва із заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій з приводу незаконного заволодіння її квартирою (а.с. 18, 25, т. 1).

Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши в сукупності належним чином наявні у справі докази, з урахуванням встановлених обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту того, що позивач під час укладення оспорюваного договору за станом свого здоров'я не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування апеляційний судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук