АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Семенюк Т.А., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання дітей задоволено частково.

Стягнуто одноразово з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дітей: ОСОБА_3, 1999 р.н., та ОСОБА_4, 2004 р.н., за період з 01 січня 2012 року по 05 червня 2013 року в загальному розмірі 2540,41 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Доповнено резолютивну частину рішення наступним: «Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - ОСОБА_4, 2004 рокународження, ОСОБА_3, 1999 року народження».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року скасовано в частині попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - ОСОБА_4, 2004 рокународження, ОСОБА_3 1999 року народження, та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року залишено без змін.

На виконання вимог Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга ОСОБА_1 містить доводи, що суд, встановивши обставини ухилення відповідача від участі у вихованні дітей, мав винести йому попередження про зміну ставлення до дітей, як того вимагає законодавство. Разом з тим, прохальна частина апеляційної скарги не містить клопотання про винесення судом відповідачу попередження про зміну ставлення до дітей.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги в частині винесення відповідачу попередження про зміну ставлення до дітей підтримала.

Представник третьої особи - Фіщук М.А. просила відхилити доводи апеляційної скарги в цій частині.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав клопотання про відкладення розгляду справу у зв'язку з перебуванням у відпустці.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, явка якого не є обов'язковою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши апеляційну скаргу в межах доводів щодо попередження відповідача про зміну ставлення до виховання дітей, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 22 травня 1998 року. Приблизно у лютому 2008 року сторони припинили спільне проживання. 29 травня 2008 року шлюб між сторонами розірвано. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають доньку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4, які після розірвання батьками шлюбу перебувають на утриманні та вихованні матері.

Суд встановивши, що відповідач бажає спілкуватись з дітьми, займатись вихованням та матеріальним утриманням своїх дітей, враховуючи, що відповідач, в силу своїх особистих якостей чи своєї поведінки, може негативно вплинути на дітей, відсутність спілкування між батьком та дітьми була викликана перш за все тим, що діти не бажають спілкуватися батьком, та з урахуванням особи батька, який любить своїх дочку та сина, приймає міри по їх матеріальному утриманню, не встановивши винної поведінки батька, яку можна розцінити як свідоме ухилення від виховання дітей, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки до такого висновку суд дійшов з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновленні і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем відносно своїх дітей, не містять доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків, відсутні правові підстави винесення попередження ОСОБА_2 про зміну ставлення до дітей.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327, 338 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині винесення попередження ОСОБА_2 про зміну ставлення до виховання дітей відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/14770/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5739/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.