УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Дьоміної О.О., Завгородньої І.М., Євграфової Є.П.,Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до фермерського господарства «Березівське» про розірвання договору оренди землі, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 22 жовтня 2009 року між ОСОБА_8 та фермерським господарством «Березівське» (далі - ФГ «Березівське») укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,4 га ріллі, яка розташована на території Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Договір був укладений на 10 років та зареєстрований 28 січня 2010 року в Маловисківському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України».

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Земельну ділянку НОМЕР_1 успадкував позивач.

Посилаючись на п. 40 договору оренди та на те, що вона бажає самостійно обробляти земельну ділянку, а відповідач відмовляється розривати договір оренди та повернути їй земельну ділянку, звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 жовтня 2009 року між ОСОБА_8 та ФГ «Березівське» був укладений договір оренди землі площею 4,40 га, строком на 10 років, зареєстрований 28 січня 2010 року у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 04.10 374 00002.

Пунктом 40 даного договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, та після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_6, що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2013 року.

06 червня 2014 року позивач звернувся до ФГ «Березівське» із заявою про розірвання договору оренди, укладеного між ним та ОСОБА_8, на підставі п. 40 даного договору оренди та отримала відмову.

З оглянутих в судовому засіданні договорів оренди землі, наданих ФГ «Березівське» та відділом Держземагентства в Маловисківському районі, вбачається, що пунктом 40 договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Крім того, умовами даного договору, а саме: пунктом 39, встановлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яка істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Представником позивача в судовому засіданні в силу ст. 60 ЦПК України не доведено, що наявні підстави, передбачені ст. 652 ЦК України, за наявності яких можуть бути припинені договірні відносини шляхом розірвання договору оренди. Отже, пункт 40 даного договору оренди не є самостійною і достатньою підставою для припинення договірних відносин, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна виходячи з наступного.

Пунктом 40 спірного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору.

Разом з тим ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренди землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Оскільки інше передбачено умовами договорів земельних ділянок, то судам слід було визначитись із порядком застосування зазначеної підстави для їх розірвання.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Проте суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, не врахував того, що до позивача не перейшли обов'язки померлої ОСОБА_8 за договором оренди, укладеним між нею та ФГ «Березівське», а лише право власності на земельну ділянку. Таким чином, суд першої інстанції не взяв до уваги, що у позивача немає волевиявлення на укладення (переукладення) договору оренди, оскільки ОСОБА_6 має намір самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди, на що суд апеляційної інстанції уваги також не звернув та належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: П.О. Гвоздик О.О. Дьоміна
Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко