УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Дьоміної О.О., Завгородньої І.М., Євграфової Є.П.,Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», селянського (фермерського) господарства «Гал-Агро», ОСОБА_6, Приватного підприємства «РТС-Агро», ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення до позову просив стягнути солідарно з селянського (фермерського) господарства «Гал-Агро» (далі - СФГ «Гал-Агро»), ОСОБА_6, Приватного підприємства «РТС-Агро» (далі - ПП «РТС-Агро»), ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № А-35 у розмірі 1 347 740 грн 19 коп.; стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), СФГ «Гал-Агро», ОСОБА_6, ПП «РТС-Агро», ОСОБА_8 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором від 03 квітня 2008 року№ А-035 у розмірі 1 000 грн, стягнути солідарно з СФГ «Гал-Агро», ОСОБА_6, ПП «РТС-Агро», ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь банку суму штрафу за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № А-035 у розмірі 67 687 грн 01 коп.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з СФГ «Гал-Агро» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № А-035 у розмірі 154 956 грн 98 коп.; стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», СФГ «Гал-Агро» на користь банку 1 тис. грн; вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2013 року рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та суми штрафу скасовано, стягнуто з СФГ «Гал-Агро» на користь банку суму заборгованості за кредитним договором від 3 квітня 2008 року № А-035 у розмірі 982 903 грн 42 коп., з яких: 323 656 грн 98 коп. - заборгованість за кредитом; 611 489 грн 14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 46 757 грн 30 коп. - штраф, 1 тис. грн - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до кредитного договору від 03 квітня 2008 року № А-035 селянське (фермерське) господарство «Гал-Агро» отримало кредит із загальним лімітом 500 тис. грн, зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту 02 квітня 2009 року.

На виконання вищевказаного кредитного договору відповідач отримав 499 864 грн.

Зобов'язання позичальника були забезпечені порукою ( договір поруки від 20 жовтня 2010 року № 167, укладений з поручителем ПАТ «Акцент-Банк», сума відповідальності становила 1 тис. грн; договір поруки від 03 квітня 2008 року № А-035, укладений з поручителем ОСОБА_8; договір поруки від 03 квітня 2008 року А-035/1, укладений з поручителем ОСОБА_6; договір поруки від 03 квітні 2008 року № А-035/2, укладений з поручителем ПП «РТС-Агро»; договір поруки від 03 квітня 2008 року № А-035/3, укладений з поручителем ОСОБА_7).

Крім цього, судами встановлено, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником укладені договори застави с/г майна від 03 квітня 2008 року за № № А-035, А-035/1, А-035/2, договір застави автотранспорту від 04 квітня 2008 року. Заставна вартість майна становить 660 345 грн.

Заставодавець передав с/г техніку ПАТ КБ «ПриватБанк». Вартість застави сторони визначили в розмірі 168 700 грн.

За висновком суду першої інстанції, при розрахунку суми заборгованості перед банком та визначення ціни позову ним не було враховано суми, реалізовані від продажу заставленого майна. Таким чином, місцевий суд дійшов висновку про стягнення на користь банку суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 154 956 грн 98 коп. (323 656 грн 98 коп. - 168 700 грн).

Вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 611 489 грн 14 коп. та пені у розмірі 413 594 грн 07 коп., на думку місцевого суду, задоволенню не підлягають, оскільки позичальник неодноразово звертався до банку з заявами про неплатоспроможність та необхідності звернення стягнення на майно, проте позивач не реалізував своє право звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а лише утримував майно, що призвело до неправильного формування загальної заборгованості та ціни позову.

Щодо стягнення заборгованості з поручителів, то, за висновком місцевого суду, порука припинилася в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя. Таке право у банку вникло у 2008 році, а позов він пред'явив тільки у липні 2012 року.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 323 656 грн 98 коп., апеляційний суд не погодився із висновками місцевого суду щодо зарахування вартості заставного майна як належне виконання умов кредитного договору, оскільки на даний час майно не реалізоване, і банк не позбавлений права звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодився і суд апеляційної інстанції з висновками місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків у розмірі 611 489 грн 14 коп. та пені у розмірі 413 594 грн 07 коп., оскільки банк майно не реалізував, зобов'язальні відносини між сторонами не припинилися, а тому і підлягають стягненню відсотки та пеня.

Зменшуючи розмір пені з 413 594 грн 07 коп. до 1 тис. грн, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не реалізував своє право звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а лише утримував майно, що призвело до неправильного формування загальної заборгованості, є підстави для зменшення пені з огляду на ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Проте, за висновком апеляційного суду, з позичальника підлягає стягненню сума штрафу за порушення грошового зобов'язання у розмірі 46 757 грн 30 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: П.О. Гвоздик О.О. Дьоміна
Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко