Провадження № 2/752/2010/15
РІШЕННЯ
Іменем України
28.01.2015 року Голосіївський суд м. Києва
в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.
з участю секретаря Рабосюк А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "ЖЕО-107" , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Міністерство соціальної політики України, Адресно-довідковий підрозділ Державної міграційної служби України у Голосіївському РУГУ МВС України в м. Києві про зобов"язання вчинити певні дії ,-
встановив:
у листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до Комунального підприємства «ЖЕО № 107»про зобов`язання укладення договору найму житла при цьому вказавши , що приводом звернення до суду з позовом стало те, що він, як громадянин України у зв`язку з відсутністю змоги зареєструватися за місцем свого фактичного постійного проживання не може реалізувати свої конституційні права на житло, підтвердження статусу та реабілітацію інваліда, права на отримання спадщини, на участь у виборах, навчання, лікування, постановки на військовий облік тощо.
Також позивач пояснив, що він є інвалідом другої групи з дитинства та з моменту початку виховання своїми фактичними батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 1996 році законно вселився, з 1996 по 2000 року відвідував дитячий дошкільний заклад № 33 м. Києва та з 2000 по 2010 рік середньо освітню школу № 53 м. Києва, які розташовані у Голосіївському районі міста Києва та до цього часу на законних підставах, добросовісно, відкрито та постійно й безперервно проживає у неприватизованій квартирі АДРЕСА_1 і в цій квартирі знаходяться всі його особисті речі, документи тощо. Разом з позивачем у вказаному житловому приміщенні постійно проживають його батьки треті особи у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які заради рятування його життя віддано піклуються про нього, зокрема врятувавши від смертельної хвороби, в тому числі, за допомоги лікування, придбаного за виручені від продажу непридатної для проживання квартири АДРЕСА_2 кошти, приводом для переселення з якої та видачі ордеру на проживання у квартирі АДРЕСА_3 став факт проживання його батьків у небезпечному для проживанні житловому приміщенні.
Іншого житла позивач ОСОБА_1 не має.
За весь час безперервного проживання у квартирі АДРЕСА_3 з 1996 року по 2014 рік, тобто на протязі 18 років, батьки позивачатреті особи у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювали поточний ремонт цього житла та сплачували квартирну плату, а також вартість спожитих комунальних послуг.
На час звернення до суду з позовом позивач зареєстрований за адресою спадкового майна свої батьків у Черкаській області, яке за давністю років та відсутністю систематичного уходу фактично повністю зруйновано і в ньому неможливо проживати, а тому в силу вроджених хвороб потребує постійного медичного догляду і лікування, перереєстрації статусу інваліда, а також після закінчення навчання мусить отримати диплом про завершення вищого учбового закладу, отримати необхідну реєстрацію у Військовому комісаріаті з метою вирішення питання можливості участі у захисті Батьківщини та поступлення на роботу, то цілком природно потребує визначення та здійснення свого права на реєстрацію по місцю постійного фактичного проживання, тобто в квартирі АДРЕСА_3 . Між тим, як вбачається з відповідей Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві вих. № 2/141 від 31 жовтня 2012 року та вих. № 1383 від 07 листопада 2013 року мати позивача ОСОБА_2 двічі зверталася з проханням реєстрації позивача у спірному житловому приміщенні і двічі у такому проханні їй було відмовлено з причини відсутності документів що підтверджують право на проживання в квартирі АДРЕСА_3 .
Позивач також наголошував, що у 1996 році він вселився у квартиру АДРЕСА_3 на законних підставах, а його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також вселилися у спірну квартиру не самовільно та у встановленому чинним законодавством порядку,будь-яких законних підстав на виселення позивача та членів його родини зі спірної квартири на момент звернення до суду з цим позовом не існує, а оскільки квартира АДРЕСА_3 як об`єкт нерухомості була зареєстрована органом держаної реєстрації БТІ міста Києва, який уповноважений на це, то він має право на проживання в цьому житлі, а також на укладення договору найму, оскільки права користування квартирою не втрачав, що, зокрема,підтверджується листом Прокурора Голосіївського району міста Києва від 15.11.2012 року вих. № 104пр-12, де вказано про те, що даних, які вказують на наявність в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прямого умислу на невиконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11.02.2008 року про зобов`язання їх разом з неповнолітнім сином ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_3 , не встановлено.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повномуобсязі.
Представник відповідачаКомунальногопідприємства «ЖЕО № 107» в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог не заперечував та підтвердив той факт, що позивач з батьками з 1996 року та по цей час постійно проживає у квартирі АДРЕСА_3 і ця родина сплачує вартість спожитих комунальних послуг та інших витрат, що пов`язані з утриманням цього житла.
Треті особи у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнали та просили їх задовольнити.
Представники третіх осіб у справі: Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства соціальної політики України, Адресно-довідкового підрозділу Державної міграційної служби України у Голосіївському РУ ГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися в порядку ст. 76 ЦПК України. Про причини неявки у судовезасіданнясуд повідомили та звернулися з заявами про розглядсправи за їхньоївідсутності, в яких просили розглянути справу у відповідності до вимог чинного законодавства.
Врахувавши надані сторонами пояснення, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.
Згідно Свідоцтва про народження, Висновку Служби у справах неповнолітніх Голосіївської у м. Києві Державної адміністрації про доцільність усиновлення від 11.06.2007 року № 237, довідки від 03.11.2014 року вих. № 388, Табелю досягнень у навчанні та відвідуванні школи середньої школи № 53 міста Києва; медичної амбулаторної картки,а також Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05.07.2007 року у справі № 2щ-251/07 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про всиновлення, яке вступило в законну силу вбачається, що позивач ОСОБА_1 є всиновленою дитиною третіх осіб у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також що на момент свого всиновлення позивач починаючи з 1996 року проживав разом зі своїми батьками у квартирі АДРЕСА_3 .
Як вбачається з Довідки Філії 2 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва від 10 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 знаходиться на обслуговуванні в КМП «КДЦ» Голосіївського району філія № 2 з приводу хвороби Ходискіна ст. IV; з 2009 року перебуває під наглядом онколога дитячої поліклініки № 1; з 2012 року знаходиться на «Д» обліку в онкологічному кабінеті КМП «КДЦ» Голосіївського району м. Києва філія № 2
Крім того, з Довідки Амбулаторії загальною практики сімейної медицини № 3 вбачається, що позивач ОСОБА_1 знаходиться під наглядом дитячої поліклініки № 1 Голосіївського району з 1996 року. На диспансерному обліку перебував як дитина-інвалід у зв`язку з діагнозом лімфогранулейкоз з 23 листопада 2007 року по 28 червня 2012 року.
З Виписки з амбулаторної картки позивача ОСОБА_1 вбачається, що він з 1997 1999 років наглядався фтизіатром по приводу тубінфікування. Хворів хронічним тонзилітом, наглядався ендокринологом з 2000 року з приводу дифузного зобу І ст., з 2007 року ОСОБА_4 . У 2009 році вперше виявлено лімфогранулематоз IV ст. з пошкодженням тканин легенів плеври. Являється інвалідом дитинства. Щорічно проходив курс хіміотерапії. Ослаблений, часто хворіє застудними захворюваннями. Відмічається зниження імунного статуту. Потребує покращених умов проживання. В разі відсутності умов існує реальна загроза життю та здоров`ю дитини.
У відповідності до Посвідчення інваліда серії НОМЕР_1 , виданого 15 березня 2010 року Управлінням праці та соціального захисту населення Голосіївсої районної у місті Києві державною адміністрацією позивач ОСОБА_1 був визнаний інвалідом другої групи дитинства.
У відповідності до Технічного паспорту, виданого Київським міським БТІ 03 червня 2013 року матері позивача третій особі у справі ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_3 розташована на 4 поверсі 4 поверхового будинку та складається з 1 кімнат житловою площею 26,6 кв. м у тому числі кухні площею 31,9 кв. м, вбиральні площею 1,9 кв. м, ванної кімнати площею 5,9 кв. м, коридору площею 14, 8 кв. м. Загальна площа квартири становить 82,3 кв. м.
Рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва від 06 квітня 2005 року у справі № 2-2405/16 2005 р. та від 08 квітня 2009 року у цивільній справі № 2-1177/09 за позовом КП «Спецжитлофонд» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по квартирній платі та надані комунальні послуги, які вступили в законну силу, з батьків позивача та третіх осіб у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом було стягнуто нараховану заборгованість по квартирній платі та надані комунальні послуги, чим фактично було їх визнано наймачами квартири АДРЕСА_3 в розумінні вимог ст. 64 ЖК УРСР.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2013 року у справі № 826/9860/13-а за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Державної міграційної служби України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії, яке вступило в законну силу, судом було встановлено, що позовні вимоги про укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_3 , зокрема, позивачеві ОСОБА_1 слід пред`являти до Комунального підприємства «ЖЕО № 107», як до балансоутримувача цього жилого приміщення.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2008 року у справі № 2-424 (2008 рік), яке набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2009 року, задоволено позов Комунального підприємства з та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Голосіївської в м. Києві державної адміністрації про відновлення порушеного права та усунення перешкод у користуванні власністю. Зокрема, суд зобов`язав ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з неповнолітнім ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_3 . Крім того, рішенням Московського районного суду міста Києва від 15 жовтня 1999 року у цивільній справі № 2-2302 також було задоволено позов Дирекції по утриманню та експлуатації житлових будинків маневреного фонду КП «Київжитлоспецексплуатація» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про виселення з квартири АДРЕСА_3 в квартиру АДРЕСА_2 . Після набрання законної сили вказане судове рішення подане до примусового виконання у відділ ДВС Московського району міста Києва. Однак, виконати його виявилося неможливим, у зв`язку з чим постановою державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві від 24 січня 2003 року виконавчий лист № 2-2302 від 15 жовтня 1999 року повернуто без виконання до Московського районного суду м. Києва, оскільки житло за адресою АДРЕСА_4 було непридатним для проживання, капітальний ремонт у ньому не проводився.
Постановою державного виконавця відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві від 11 березня 2011 року № 14303867 закінчено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2009 року № 2-424 щодо зобов`язання ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_3 .
Згідно п. 1 ст. 8 Римської Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року Україна,та Першому протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції, встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла.
У відповідності до статті 10 Конвенції про права інвалідів (Конвенцію ратифіковано Законом № 1767-VI (1767-17) від 16.12.2009) держави-учасниці знову підтверджують невід`ємне право кожної людини на життя й уживають усіх необхідних заходів для забезпечення його ефективного здійснення інвалідами нарівні з іншими.
Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України)".
Згідно статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Відповідно до ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Відповідно до частин першої та другої статті 810 ЦК за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом.
Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Наймач житла у багатоквартирному житловому будинку має право користування майном, що обслуговує будинок.
Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» проголошено, що дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації
нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Виходячи з системного аналізу змісту Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.
Місцем проживання дитини до дев`яти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.
Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно вимог ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на користування жилим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню оскільки у встановленому порядку батьки позивача отримали ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_3 , виданого Державною адміністрацією Ленінського району міста Києва 16 червня 1990 року № 316, відповідно до житлового законодавства у зв`язку з виселенням із непридатного (аварійного) житлового приміщення і позивач як член сім`ї має право вимагати визнання його наймачем. При цьому суд враховує, що право позивача на користування даною квартирою не заперечується сторонами в межах даного спору, оскільки ці обставини встановлені рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 1999 року у цивільній справі № 2-2302, від 06 квітня 2005 року у справі № 2-2405/16 2005 р., від 08 квітня 2009 року у цивільній справі № 2-1177/09, від 11 лютого 2008 року у справі № 2-424 (2008 рік), а також постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2013 року у справі № 826/9860/13-а.
На підставі вище наведеного, суд також приходить до висновку, що оскільки обраний позивачем спосіб захисту житлових прав ґрунтується на нормах чинного законодавства, тому вони підлягають судовому захисту, а позов ОСОБА_1 про зобов`язання укладення договору найму житла підлягає задовленню. При цьому, задовольняючи позов, суд зобов`язує КП «ЖЕО-107» укласти з ОСОБА_1 договір найму жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , як з особою яке має право на безстрокове користування цим жилим приміщенням.
Ту обставину, за якою спірне жиле приміщення на момент звернення позивача до суду з позовом не було введено в експлуатацію суд розцінює штучною, тимчасовою, а тому такою, що не може впливати на обґрунтованість заявлений у справі позовних вимог виходячи з наступного.
Згідно частини п. п. 8, 10 та 12 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.
Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.
Замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом ста двадцяти календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію.
Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» прийняття в експлуатацію об`єктів здійснюється на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифіката.
На об`єкті повинні бути виконані всі передбачені проектною документацією згідно із державними будівельними нормами, стандартами і правилами роботи, а також змонтоване і випробуване обладнання.
Таким чином, очевидно, що прийняття в експлуатацію будинку АДРЕСА_6 не могло відбутися без перевірки справності та відповідності технічним вимогам всіх внутрішньо будинкових систем, в тому числі і в квартирі АДРЕСА_7 , яка знаходиться в цьому будинку і через яку також проходять водні, газові, теплові, електричні та каналізаційні мережі. Отже, з моменту передання експлуатуючій організації будинку в експлуатацію та підписання акту готовності об`єкта до експлуатації вся відповідальність за надійну та безаварійну роботу внутрішньо будинкових систем лягає на відповідача.
Згідно вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунок коштів необхідних для своєчасного капітального та поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Таким чином, з огляду на доведений в суді факт безперервного, починаючи з 1996 року, проживання позивача у спірному жилому приміщенні, в тому числі рішеннями судів, які вступили в законну силу, під час якого батьки останнього отримували та сплачували вартість комунальних та інших послуг, постачання яких до будинку без повного його введення в експлуатацію неможливо, суд ставиться критично до підстав, за якими квартира АДРЕСА_7 після проведення реконструкції цього будинку може вважатися такою, що не введена в експлуатацію, оскільки чинним законодавством введення багатоквартирного жилого будинку в експлуатацію без будь-якої його окремої частини не передбачено.
Тим більше, що суду позивачем було надано всі належні й допустимі докази стосовно того, що КП «ЖЕО-107» був зобов`язаний в інтересах мешканців будинку АДРЕСА_6 , який і знаходиться на обслуговуванні у КП «ЖЕО-107», вживати всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання загрози руйнації будинку та окремих його помешкань, в тому числі, внаслідок уявного «неприйняття в експлуатацію квартири АДРЕСА_7 ». Такими заходами можуть бути звернення до районної та міської державних адміністрацій, і навіть до суду з відповідними позовами до будівельних організацій, які збудували або реконструювали будинок в якому окрема його частина без наявності на то будь-яких законних підстав не була введена в експлуатацію і могла не відповідати технічним вимогам.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на спростування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
Враховуючи наведене та керуючись Конвенцію про права інвалідів, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародним Пактом про громадянські і політичні права, ст.ст. 13, 21 23, 27, 41, 47, 48, 55, 64 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 13, 15, 16, 29, 202, 310, 379, 810 ЦК України, ст. ст. 9, 34, 58, 61, 63, 101, 102, 103, 106, 112, 113 ЖК УРСР, ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 1 Закону України «Про зовнішньо економічну діяльність`ст. п. п. 8, 10 та 12 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,ЗакономУкраїни «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів»,ст. 1 5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 109, 118, 119, 208, 209, 212 215, 224 229 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства "ЖЕО-107" , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Міністерство соціальної політики України, Адресно-довідковий підрозділ Державної міграційної служби України у Голосіївському РУГУ МВС України в м. Києві про зобов"язання вчинити певні дії задовольнити.
Зобов"язати Комунальне підприємство "ЖЕО-109" укласти з ОСОБА_1 договір найму житла - квартири АДРЕСА_3 ,яка розташована на 4 поверсі 4-х поверхового будинку та складається з 1 кімнати ,житловою площею 1,9 кв.м., ванної кімнати площею 5,9 кв.м. , коридору площею 14, кв.м. , кухні площею 31,9 кв.м. та загальною площею 82,3 кв.м.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .
Суддя :