Справа № 441/1484/14 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/688/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2, пр.-ки ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення та Державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 15 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення та Державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні із спотворенням викладає дійсні обставини по справі та разом з тим при вирішенні даного спору неправомірно покликався на ст. 22 ЗК України в редакції 1992 року. Вказує, що 21 жовтня 1994 року Суховільська сільська рада на другій сесії другого скликання прийняла ухвалу про надання ОСОБА_5 земельної ділянки у приватну власність для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських споруд в розмірі 0,10 га в с. Суховоля. Дана ухвала станом на сьогоднішній день є чинною, а спірну земельну ділянку у позивачки ніхто не вилучав перед наданням її ОСОБА_2 Таким чином, суд безпідставно стверджує, що питання про передачу позивачці у власність земельної ділянки не приймалося, чого нібито не заперечила сама ОСОБА_5 Просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 15 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Вирішити питання судових витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду, згідно ст.213 ЦПК, повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає, доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів його законність та обґрунтованість.

Право на звернення до суду за захистом, як передбачено ст.3 ЦПК, має особа у разі порушення права. Суд першої інстанції, відмовляючи у позові повністю, правильно встановив обставини у справі та застосував закон, який їх регулює.

Своє порушене право позивач пов'язує з набуттям нею у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку розміром 0.10 га в с. Суховоля відповідно до Ухвали Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області 1994 року.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати позивача власником тієї ж земельної ділянки, якою володіє ОСОБА_2

Відповідно до Земельного Кодексу України в редакції на час прийняття ухвали сільської ради 1994року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ст.22 Кодексу). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ст. 23 Земельного Кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Крім того, відповідно до ст.9 Земельного Кодексу попередньої редакції, до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; вилучення земель відповідно до статті 31 цього Кодексу; припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною; видача висновків про надання або вилучення земельних ділянок, погодження будівництва жилих та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності або користуванні; вирішення земельних спорів у межах своєї компетенції; вирішення інших питань у галузі земельних відносин у межах своєї компетенції.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка позивачу після прийняття ухвали 1994року на місцевості не виділялась, землевпорядними організаціями документи для набуття у власність земельної ділянки позивачу не виготовлялись. Відтак слідує висновок, що ухвала сільської ради про надання позивачу земельної ділянки не була зреалізована, виконана, земельна ділянка позивача на місцевості не виділялась, межі її не встановлювались, свідоцтво про право власності не видавалось.

Земельний Кодекс у наступних редакціях зберіг ці норми також доповнивши їх обов'язковою реєстрації набуття права власності.

Така ж правова позиція закріплена у роз"ясненнях Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ". Також, що право на користування земельною ділянкою з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тому позивач не володіючи земельною ділянкою на законних підставах станом на час оформлення права власності на земельну ділянку відповідачу, не вправі заявляти про порушення законних прав.

Стаття 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи місцевого самоврядування зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Натомість, в п.1.12. Інструкції міститься норма про складання Державного акту після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Технічна документація (п.1.16 Інструкції) зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Таким чином, видачі Державних актів на земельні ділянки повинна передувати процедура технічного оформлення та узгодження меж. Усе це відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування та землевпорядних організацій.

Позивач, згідно ст.60 ЦПК, повинен довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, подати належні та допустимі докази, які стосуються об"єму доказування.

Однак позивачами не доведено на підставі належних та допустимих доказів незаконність дій сільської ради у прийнятті рішення "Про надання земельної ділянки у приватну власність для будівництва житлового будинку" за заявою ОСОБА_2 та видачі йому державного акту на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, апеляційний суд, відповідно до ст.308 ЦПК України, прийшов до висновку про законність рішення суду першої інстанції та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, тому залишає його без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра