ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка А.В.,Юровської Г.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: арбітражний керуючий ОСОБА_8, публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд припинити право спільної сумісної власності її та відповідача на чотирьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, і визнати за нею право власності на самочинно переобладнану чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, як на самостійний об'єкт права власності, що підлягає державній реєстрації в ОП «Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації».

Свої вимоги ОСОБА_6 мотивувала тим, що з ОСОБА_7 з 04 червня 1999 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу сторони не досягли.

В період шлюбу подружжя за сумісні кошти придбало чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вищезазначена квартира зареєстрована за відповідачем і на теперішній час перебуває в іпотеці у публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі − ПАТ «УкрСиббанк»).

Постановою господарського суду Запорізької області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 відкрита ліквідаційна процедура і вищезазначена квартира буде продана на торгах з метою погашення грошових вимог забезпеченого кредитора − ПАТ «УкрСиббанк».

З огляду на те, що, спірна квартира перебуває в іпотеці у ПАТ «УкрСиббанк», який є заставним кредитором у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, подальша реалізація даного майна у ході здійснення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство буде порушувати права позивачки вільно володіти, користуватись та розпоряджатися спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки, неповнолітня донька постійно проживає з позивачкою, а після розірвання шлюбу відповідач аліменти на утримання доньки не сплачує, тому, позивачка вважає, що вона має право на 2/3 частини спірної квартири, що в грошовому еквіваленті з урахуванням середньо ринкової вартості квартири складає 501 445 грн 32 коп.

Крім того, зазначає, що вона отримала від своїх батьків в дарунок 89 195 грн 81 коп. За ці кошти придбала будівельні матеріали, сантехніку і провела у квартирі ремонтні роботи на загальну суму 110 000 грн.

У випадку визнання за позивачкою права власності на 2/3 частини спірної квартири на підставі, за відповідачем визнається право власності на 1/3 частини. За таких обставин частка відповідача у спірному нерухомому майні є незначною, виходячи із співвідношення середньо ринкової вартості квартири 752 168 грн і вартості 1/3 частки 250 722 грн 66 коп. і не може бути виділена в натурі, оскільки у спірній квартирі існує тільки один вихід. Спільне користування спірною квартирою між сторонами не можливе. Тому, на думку позивачки, припинення права власності відповідача на 1/3 частину спірної квартири не задасть останньому істотної шкоди. Оскільки сумарна вартість придбаних позивачкою за власні кошти будівельних матеріалів, сантехніки і іншого обладнання, а також проведених за рахунок позивачки ремонтних робіт складає 199 195 грн 81 коп., вона вважає за можливе визнати за нею право власності на 1/3 частку спірної квартири, що в грошовому еквіваленті дорівнює 250 722 грн 66 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а справу передати на новий розгляд до цього ж суду, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами під час розгляду справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 1999 року, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2010 року.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою.

В період шлюбу сторони придбали чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2007 року. Право власності на квартиру зареєстровано на ім'я відповідача.

27 серпня 2007 року між ОСОБА_7 (іпотекодавець) та ПАТ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю житлове приміщення − квартиру АДРЕСА_1 за кредитним договором від 27 серпня 2007 року № 0.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (норми частини 3 статті 70 СК України).

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Пред'являючи позов, позивачка просила відступити від засад рівності, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу донька постійно проживає з нею, а відповідач аліменти на утримання доньки не сплачує, крім того, вона отримала від своїх батьків в дарунок грошові кошти, які витратила на ремонт спірної квартири.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 не надала суду жодного доказу на підтвердження її доводів щодо можливого збільшення розміру належної їй частки.

Суд не мав підстав для збільшення частки дружини шляхом визнання за нею права власності на всю квартиру, а тому доводи касаційної скарги на висновки суду не впливають.

З урахуванням наведеного колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. МаляренкоГ.В. Юровська