АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/179/К/15 Головуючий в суді першої
Категорія 26 ( 1 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника відповідача - Черевика Олександра Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворювання, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "ЦГЗК") та просив суд, стягнути з відповідача 220000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому смертю батька внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, на його користь з ПАТ "ЦГЗК" стягнуто 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ПАТ "ЦГЗК" ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, судом помилково до врегулювання спірних правовідносин застосовано положення ст. 1168 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, оскільки професійне захворювання, яке спричинило смерть батька позивача, було встановлене йому ще у 1997 році, тобто до набрання законної сили діючим ЦК. Крім того, судом не перевірено чи відшкодована Фондом моральна шкода померлому ОСОБА_4 ще за життя. А також, факт заподіяння моральних страждань позивачеві не підтверджений достовірними доказами та судом не враховано судову практику по аналогічним справам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4, який працював на різних посадах у Криворізькому центральному гірничо-збагачувальному комбінаті, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", в умовах шкідливих факторів, у зв'язку з чим у нього було виявлено професійне захворювання.

Згідно акту розслідування професійного захворювання ОСОБА_4 від 28 грудня 1997 року причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_4 визнано його роботу на протязі 14 років в умовах тривалого впливу професіональних факторів, зокрема запиленості робочої зони 7,0 мг/мі - 17,7 мг/мі при ГДК = 2,0 мг/мі, а також встановлено, що за період його роботи керівництво відповідача не виконувало вимоги в частині створення на робочих місцях умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці, зокрема ГОСТ 12.1.005-88 "Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони".

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Згідно довідки серії АА № 0000075 обласної МСЕК № 3 від 18 червня 2014 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з встановленим йому за життя професійним захворюванням.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених ст. 1168 ЦК України, для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, завданою смертю фізичної особи.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання на недопустимість застосування норм матеріального права є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові /дружині/, батькам /усиновлювачам/, дітям /усиновленим/, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.1 ст.1168 ЦК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції відповідно до ст. ст.213, 214 ЦПК України правильно визначився з характером правовідносин, оскільки син померлого ОСОБА_4 може претендувати на відшкодування моральної шкоди лише з підстав, передбачених ст. ст.1167,1168 ЦК України, оскільки причинний зв'язок смерті та професійного захворювання померлого встановлено у період дії нового Цивільного кодексу України.

Отже, посилання відповідача на те, що до спірних правовідносин помилково застосовано ст. 1168 ЦК України не ґрунтується на вимогах матеріального права та обставинах справи.

Померлий ОСОБА_4 був працівником Криворізького центрального гірничо-збагачувального комбінату, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", і згідно довідки серії АА № 0000075 від 18 червня 2013 року його смерть має причинний зв'язок з встановленим за його життя професійним захворюванням. Оскільки актом розслідування професійного захворювання ОСОБА_4 від 28 грудня 1997 року встановлено вину керівництва відповідача, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, що стало причиною професійного захворювання потерпілого, тому ПАТ "ЦГЗК" є належним відповідачем у даній справі і, як власник підприємства, має відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок смерті його батька.

Доводи апеляційної скарги відносно ненадання позивачем доказів спричинення йому моральних страждань також є безпідставними, оскільки безсумнівно позивач відчуває негативні наслідки морального та психологічного характеру через смерть рідної людини і смерть батька змінила звичайний спосіб його життя.

Посилання відповідача на відсутність підстав для задоволення позову через те, що професійне захворювання померлому було встановлено до набрання чинності діючим ЦК України, не можуть бути взятими до уваги, оскільки в 1997 році у ОСОБА_4 було лише виявлене профзахворювання, але втрата професійної працездатності, яка і є підставою для відшкодування шкоди потерпілому, встановлена не була, а причинний зв'язок смерті із профзахворюванням встановлено лише з 02 грудня 2013 року на підставі довідки МСЕК серії АА № 0000075 від 18 червня 2014 року.

Також не можуть бути взятими до уваги посилання на судову практику, оскільки вона не є аналогічною даній справі.

Та обставина, що судом першої інстанції не перевірено, чи відшкодована Фондом моральна шкода померлому ОСОБА_4 ще за життя, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки із довідки за № 04/5638 від 02 грудня 2014 року вбачається, що потерпілому ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди Фондом не провадилося.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом враховано роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, ступеню вини відповідача у настанні смерті батька позивача, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді: /підписи/

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.М.Михайлів