Ухвала

іменем україни

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 25 вересня 2004 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, у якому у них народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2011 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/3 заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з лютого 2011 року народження. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2012 року шлюб між ними розірвано, місце проживання дочки визначено разом з матір'ю. 14 вересня 2013 року він уклав шлюб з ОСОБА_7, у зв'язку з чим змінився його сімейний стан, крім того, він з дружиною проживає на орендованій квартирі та змушений сплачувати кошти за оренду житла. Вважав вказану обставину підставою для зменшення розміру аліментів до 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). Зазначав, що у зв'язку з тим, що деякий час вони з позивачкою після ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів проживали разом та вели спільне господарство, остання звернулась до відділу державної виконавчої служби після припинення їх спільного проживання, 7 листопада 2012 року. Оскільки з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів і часом звернення відповідачки до органу виконавчої служби пройшов значний проміжок часу, утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 18 985 грн 39 коп. При цьому заборгованість у розмірі 16 835 грн 02 коп. утворилась у період з лютого 2011 року по листопад 2012 року, тобто в період, коли виконавчий лист не був пред'явлений відповідачкою до виконання, отже, не з його вини.

Ураховуючи наведене, позивач просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам та зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання малолітньої дочки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року до 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу).

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_4 на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання малолітньої дочки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача до 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11 липня 2014 року. В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам задоволено частково. Звільнено ОСОБА_4 від сплати заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа, виданого Кременчуцьким районним судом Полтавської області 17 жовтня 2012 року за період з 10 лютого 2011 року по 31 жовтня 2012 року у розмірі 15 990 грн 86 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в частині вирішення позовних вимог про зменшення розміру аліментів не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов ОСОБА_4, апеляційний суд, правильно застосувавши положення ч. 3 ст. 197 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відсутні поважні причини непред'явлення ОСОБА_5 виконавчого листа до виконання з 10 лютого 2011 року по 31 жовтня 2012 року. При цьому наведені нею причини, зокрема необізнаність із законом, бажання не погіршувати відносини із колишнім чоловіком та інші не можуть бути визнані поважними, так як сторони кілька разів у судовому порядку вирішували спори, у тому числі й за позовом ОСОБА_5 про стягнення заборгованості і неустойки (рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 5 серпня 2014 року), яке є преюдиційним у силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України щодо вини ОСОБА_4, що свідчить про обізнаність ОСОБА_5 із законом.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник