Справа № 157/1582/14-ц
Провадження №2/157/10/15
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2015 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря - Фесь Т.І.,

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі у порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, у якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати ОСОБА_8 Після смерті батьків відкрилася спадщина на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1, Камінь-Каширського району, Волинської області, та інше майно. Цей житловий будинок побудований у 1956 році її батьками на землях житлової та громадської забудови с. Боровне. Ще за життя батько ОСОБА_7 склав заповіт, яким належний йому житловий будинок з надвірними будівлями заповів їй, однак вона не оформила свої права на це нерухоме майно, оскільки у будинку продовжувала проживати її мати, яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_7 Після смерті матері ОСОБА_8 вона у встановлений законом термін не звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 02 вересня 2014 року їй визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. 24 вересня 2014 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на житловий будинок та надвірні будівлі з тих підстав, що за життя її батьками не було виготовлено правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. Крім неї спадкоємцями першої черги за законом після смерті батьків є її брати - відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті матері спадщину не прийняли. Вважає, що як спадкоємець першої черги за законом є власником житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані у АДРЕСА_1, Камінь-Каширського району, Волинської області, а тому просить визнати за нею право власності на це нерухоме майно у порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_8

Ухвалою суду від 03 грудня 2014 року за клопотанням позивачки ОСОБА_1 до участі у розгляді справи залучено ОСОБА_3

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, і просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, із змісту надісланої ним до суду заяви вбачається, що він позовні вимоги визнає та просить справу розглянути у його відсутності (а.с. 71).

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні 05.01.2015 року позов визнав і не заперечував визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на спірне нерухоме майно у порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що спірний дерев'яний житловий будинок, який належав матері позивачки ОСОБА_8, після смерті останньої ОСОБА_3 у 2012 році було реконструйовано, а саме: частину будинку - (коридор і комору) знесено та проведено добудову кухні, а в іншій частині будинку замінено крокви, бруси, підошви, підлито фундамент, дерев'яні стіни частково замінені та обкладено будинок цеглою, зроблено нову покрівлю, тобто фактично збудовано новий будинок; також поруч біля реконструйовано будинку збудовано новий житловий будинок, у зв'язку з чим просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити, зважаючи на таке.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. З дня смерті останньої за місцем її проживання АДРЕСА_1 відкрилася спадщина. Заповіту ОСОБА_8 не залишила. Позивачка ОСОБА_1, на підставі рішення Камінь-Каширського районного суду від 02 вересня 2014 року (набрало законної сили 15 вересня 2014 року), яким їй було визначено додатковий строк тривалістю у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини, подала нотаріусу 24 вересня 2014 року заяву про прийняття спадщини і тим самим прийняла спадщину після смерті своєї матері.

На момент відкриття спадщини спадкодавець ОСОБА_8, як вбачається з погосподарської книги № 1 на 2006-2010 роки Боровненської сільської ради, являлася власником житлового будинку, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1, Камінь-Каширського району Волинської області. Цей житловий будинок був побудований у 1956 році, загальна площа будинку становила 64 кв.м., матеріал стін - дерево.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 562127, виданим за життя ОСОБА_8 на підставі рішення Боровненської сільської ради № 19/10 від 2008 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,1426 га, на якій був розташований спірний житловий будинок (будинок матері позивачки), належить ОСОБА_3, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Після смерті ОСОБА_8 частину житлового будинку, який належав останній, у кінці 2011-2012 р.р. без відповідних дозволів та проектної документації було перебудовано, а саме, знесено комору і коридор, а замість них добудовано з блоків кухню, чого сторони у судовому засіданні не заперечили. Окрім того, дерев'яний житловий будинок спадкодавця було обкладено ззовні цеглою, по кутам будинку залито фундамент та замінено покрівлю, що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 (діти позивачки), ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

З пояснень у судовому засіданні свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_12, ОСОБА_17 вбачається, що на прохання відповідача ОСОБА_3 вони проводили будівельні роботи, пов'язані з переобладнанням житлового будинку, на який позивачка просить визнати право власності у порядку спадкування, а саме, під час переобладнання було знесено частину будинку та проведено добудову, замінено крокви над іншою частиною будинку, що не була розвалена (це ж підтвердила і свідок ОСОБА_9.), встановлено крокви та балки горищного перекриття над добудовою, замінено покрівлю.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належного затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається самочинним. Виходячи із змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 ЦК (про правовий режим самочинного будівництва)" № 6 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначається судом, відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а саме, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (ч. 6 ст. 376 ЦК).

У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року, ухваленій за наслідками розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 13 лютого 2013 року у справі за позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Зодіак", треті особи - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації у м. Донецьку", про виділ майна зі спільної часткової власності та визнання права власності на це майно, яка, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, зазначається, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без державного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2.-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 2295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, тощо; розділ 4.4. Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 на переданій йому у власність земельній ділянці по АДРЕСА_1 Камінь-Каширського району Волинської області поряд з житловим будинком, що належав ОСОБА_8, побудував новий житловий будинок, чого позивачка у судовому засіданні не заперечила.

З технічного паспорта на цей новий житловий будинок, яка виготовлена ТОВ "Бюро оцінки та інвентаризації" 09.10.2014 року вбачається, що на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 розташовані наступні об'єкти, а саме: "А" житловий будинок 2014 року побудови, хлів 2014 року побудови, літня кухня 2014 року побудови, погріб 2014 року побудови, вбиральня та огорожа.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснив, що така технічна документація була виготовлена за його замовленням після побудови нового будинку та проведення реконструкції (без письмових дозволів відповідних органів та проекту реконструкції) житлового будинку, який належав спадкодавцю. У технічній документації реконструйований ним житловий будинок (спірний) вказаний як літня кухня, площа якої 89,5 кв.м., і в експлуатацію цей нерухомий об'єкт, як і новозбудований біля нього будинок, ще не введенні.

Наведені обставини в їх сукупності вказують на те, що в даному випадку має місце самовільна реконструкція спірного житлового будинку, що полягала у знесені частини житлового будинку - коридора і комори та побудові замість цих приміщень кухні, у заміні крокв, які є конструктивними елементами будівлі (несучими конструкціями будинку). Внаслідок такої реконструкції, під час якої відбулося і втручання в несучі конструкції, житловий будинок, що належав спадкодавцю, набув нових якісних характеристик, зокрема змінилася його площа з 64 кв.м. на 89,5 кв.м., а також кількість приміщень. Як пояснили позивачка та відповідач ОСОБА_3 житловий будинок спадкодавця складався з 2 кімнат, кухні, коридора та комори, а після знесення коридору та комори побудували (прибудували) кухню.

На думку суду, такий об'єкт реконструкції втратив тотожність із тим житловим будинком, що належав на праві власності спадкодавцю ОСОБА_8, а тому не може входити у спадкову масу і бути успадкованим.

Враховуючи наведені обставини, а також беручи до уваги те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували відповідність нерухомого об'єкта внаслідок проведеної реконструкції санітарно-гігієнічним нормам, нормам протипожежної безпеки, суд не вбачає за можливе визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1, у порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_8

Відсутні також підстави визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на надвірні будівлі - хлів та гараж, оскільки останньою не надано належних доказів, які б підтверджували, що спадкодавець була власником вказаних будівель. Згідно з записами у по господарській книзі № 1 за 2006-2010 роки Боровненської сільської ради по особовому рахунку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 Камінь-Каширського району за головою домогосподарства ОСОБА_8 значився житловий будинок 1956 року побудови.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, то понесені нею судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 376, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться у АДРЕСА_1 Камінь-Каширського району Волинської області, у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О. В. Антонюк