Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Журавель В.І.,

Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консолідація», Приватне підприємство «Дисконт» про відшкодування збитків, завданих нечесною підприємницькою діяльністю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» (далі - ПАТ «Фінбанк») на свою користь 150 300 844,98 грн збитків, завданих нечесною підприємницькою практикою.

На обгрунтування своїх вимог посилався на те, що 04 квітня 2007 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консолідація» (далі - ТОВ «Консолідація») було укладено інвестиційний контракт № 04, згідно з яким останнє зобов'язалось за рахунок залучених від інвестора коштів збудувати і передати йому (позивачу) у власність нові офісні приміщення по АДРЕСА_2 у м. Києві, загальною площею 2750 кв. м, вартістю 22 220 000 грн, а він (позивач), як інвестор, зобов'язався забезпечити відповідне фінансування на суму 300 000 грн та прийняття об'єкта у власність на умовах цього договору.

04 жовтня 2007 року між ПАТ «Фінбанк» та ТОВ «Консолідація» укладено договір про надання гарантії № 26/10/07 і видано йому (позивачу) банківську гарантію на суму 4 400 000 дол. США, яка повинна бути виплачена у випадку непередання збудованих офісних приміщень в термін до 01 червня 2011 року.

ТОВ «Консолідація» та ПАТ «Фінбанк» своїх зобов'язань за інвестиційним контрактом не виконали, у зв'язку з чим йому завдано зазначених вище збитків.

Крім того, йому стало відомо, що Приватне підприємство «Міхаель Компані», ТОВ «Консолідація» і Приватне підприємство «Дисконт» є афілійованими особами відповідача, тому вважає, що до нього відповідач застосував нечесну підприємницьку практику.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 вересня 2014 року, позовну заяву повернуто позивачеві для подання до належного суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих нечесною підприємницькою діяльністю відповідача ПАТ «Фінбанк» та просив стягнути з останнього 150 300 844,94 грн, посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Позов поданий ОСОБА_3 у порядку ч. 8 ст. 110 ЦПК України.

Судом першої інстанції позовна заява була повернута для подачі до належного суду, оскільки суд вважав, що має місце виключна підсудність.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3 відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна цьому суду, оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, а тому повинен розглядатися за місцезнаходженням цього майна.

Апеляційний суд змінив підстави повернення позову на ч.2 ст. 109 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_3 із застосуванням правил альтернативної підсудності подав позов за місцем свого проживання.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази про його місце проживання саме у Бориспільському районі Київської області (паспорт, договір, довідка тощо).

Між тим, згідно з рекомендованим повідомленням, що міститься на а.с. 44, ОСОБА_3 своєю адресою зазначав: АДРЕСА_1.

З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про повернення ОСОБА_3 його позовної заяви для подання до належного суду.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.М. Ситнік