Справа № 0417/2530/2012
Провадження № 2/202/20/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльов А.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними кредитного і іпотечного договорів та договорів поруки,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору та договорів поруки та застави недійсними, який неодноразово уточнював. В уточненій позовній заяві позивач посилається на те, що 24.12.2007 року між нам та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір № 0, за яким відповідач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20000 доларів США із сплатою 13,90 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 25.12.2007 року. Відповідно до кредитного договору виконання зобовязань позичальника забезпечується заставою нерухомості квартири АДРЕСА_1 та порукою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Також було укладено з АТ «Страхова компанія «АХА страхування» договір добровільного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку. Вважає, що кредитний договір було укладено внаслідок обману зі сторони банку, який не виконав обовязку про надання позичальникові повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням, а під час укладання договору банком не було дотримано істотних умов , встановлених законодавством. Банк не повідомив позивача у письмовій формі відомості перед укладанням договору споживчого кредитування. Не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача , які виникають на користь третіх осіб, графік платежів не містить відомостей у розрізі суми погашення основного боргу, вартості сплати, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил, не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Все це дає підстави вважати, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства і можу бути визнаний недійсним. Крім того, умови договору є несправедливими, оскільки валютні ризики були покладені на позивача. Просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24 грудня 2007 року, додаткову угоду № 1 від 24 грудня 2007 року, що укладені між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», застосувати до сторін наслідки недійсності правочину: визнання недійсним передбачені кредитним договором п. 2.1 заставу нерухомого майна двохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, визнати недійсними поруку ОСОБА_2 та поруку ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився. Подав до суду заву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову. Із заперечень відповідача вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

24 грудня 2007 року між ОСОБА_1 . та ЗАТ «УкрСиббанк», найменування якого було змінено на ПАТ «УкрСиббанк», було укладено кредитний договір № 0, за яким відповідач надав позивачу кредит у розмірі 20000 доларів США терміном до 28.08.2018 року із сплатою 14,35 % річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором № 014/3178/152352/82 від 28.08.2008 року було укладено договір поруки та договір іпотеки.

24 грудня 2007 року між ОСОБА_1 . та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду № 1 до даного кредитного договору.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 3ЦК України загальними засадами судочинства є, зокрема, свободі укладання договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватися від укладання договорів) і визначити їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

24 грудня 2007 року ОСОБА_1 особисто заповнив анкету-заяву на отримання кредиту, в якій своїм підписом засвідчив, що він ознайомлений з кредитними умовами, а саме: наявними формами кредитування, відмінностями між ними, перевагами та недоліками запропонованих схем кредитування, форм забезпечення, строках та відсоткової ставки за кредитом, орієнтованої сукупної вартості кредиту та вартості послуг з оформлення договору про надання кредиту, валютними ризиками при отриманні кредиту в іноземній валюті та інше.

24 грудня 2007 року сторони підписали кредитний договір, чим виразили своє волевиявлення. При підписанні спірного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору: мети, суми та строків кредиту, умов та порядку його видачі та погашення, видів забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору. Спірний договір було укладено у письмовій формі, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно пункту 9.1. кредитного договору ОСОБА_1 , підписанням цього договору, підтвердив свою здатність виконувати умови договору, повністю розуміє всі істотні умови цього договору, вважає їх справедливими щодо нього, розуміє свої права та обовязки за кредитним договором та погоджується з ними.

До кредитного договору, як невідємні додатки, сторонами було підписано графік погашення кредиту (додаток № 1), графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (додаток № 2), тарифи банку (додаток № 3)

Представник позивача у судовому засіданні підтвердив, що позивач отримав копію кредитного договору в момент його підписання, до підписання кредитного договору ніщо не заважало позивачу звернутися за правовою допомогою до фахівця в галузі права для розяснення йому умов договору, весь час до листопада 2011 року позивач сплачував платежі за договором у строки та в розмірі, визначеному у договорі, тобто позивач визнавав умови кредитного договору. І тільки у лютому 2012 року позивач звернувся з позовом до суду про визнання кредитного договору недійсним.

Суд також не може прийняти посилання позивача як на підставу визнання кредитного договору недійсним, порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у п. 23 ст. 1 цього Закону зазначено, що споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Предметом та підставою позову не є питання ненадання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладанню договору. Після укладання договору між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому до спору щодо виконання цього договору зазначений Закон не може застосовуватися.

Також суд не можу прийняти посилання позивача на введення його в оману банком через неповідомлення про можливість зростання курсу долара, оскільки зростання курсу долара не може бути обставиною, яка зігне за собою невиконання або неналежне виконання зобовязань за кредитним договором. Позичальник м на момент укладання кредитного договору мав можливість передбачити зміну курсу гривні у відношенні до долара США, виходячи з динаміки курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідальність за валютні ризики лежить на позичальникові, що передбачено статтями 1046, 1064 ЦК України. Із кредитного договору та приписів статті 652 ЦК України випливає, що зміна економічної ситуації та факт коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційним ризиком позичальника, а тому не можу бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Таким чином, суд не вбачає підстав для недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24 грудня 2007 року, додаткову угоду № 1 від 24 грудня 2007 року, що укладені між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Також суд не вбачає підстав у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними поруки та іпотеки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (застводержавтель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання. забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодаця або третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 548 ЦК України недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобовязання не спричиняє недійсність основного зобовязання.

Враховуючи те, що порука та застава це види забезпечення виконання зобовязання, що може виникати на підставі договору, суд не вбачає підстав для визнання недійсним передбаченої кредитним договором п. 2.1 застави нерухомого майна двохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, та визнання недійсними поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи кредитний договір № 0 укладений з дотриманням вимог діючого законодавства, підстав визнання його недійсним та припинення виконання зобовязань за ним судом встановлено не було. Позивачем у позові та представником позивача у судовому засіданні не наведено інших підстав визнання договорів поруки та іпотечного договору недійсними.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 548, 553, 559, 572, 575, 627, 638 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 15, 30, 60, 88, 89, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суду м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко