АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Гладун Х.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про виплату заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про виплату заборгованості.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у грудні 1986 року-січні 1987 року ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації Чорнобильської катастрофи та внаслідок дії іонізуючого випромінювання отримав значну шкоду здоров'ю, втратив працездатність. ОСОБА_2 не був професійним рятівником, не давав згоди на проведення робіт в умовах значного рівня радіації і на нього ніхто не оформляв наряд-допуск. Вказані обставини є достатніми для встановлення судом факту примусового характеру виконання ОСОБА_2 робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986-1987 роках. Відповідно він має отримати посвідчення із зазначенням періоду примусової праці та рецесію за втрату професійної працездатності від дії радіації, професійну радіаційну хворобу, каліцтво та ушкодження мого здоров'я згідно положень міжнародних договорів, ратифікованих Українською РСР та Україною.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явився, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у грудні 1986 року - січні 1987 року приймав участь у ліквідації Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 2 групи з 12 травня 2006 року.

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнених позовних вимог просив прийняти всі можливі заходи для негайного припинення знаходження його в стані раба, для чого зобов'язати Кабінет Міністрів України нарахувати та сплачувати йому державну пенсію, як відшкодування ушкодження здоров'я, каліцтво, втрату професійної працездатності від професійного захворювання, отриманого під час примусової праці в 30 кілометровій зоні ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з розміру заробітної плати в 78 середніх заробітних плат по Україні (267565,33 гри.), з урахування втрати професійної працездатності, але не менше ніж розмір: для 3 групи інвалідності - 23,52 розмір мінімальної пенсії за віком, для 2 групи інвалідності - 31,36 розмірів мінімальної пенсії за віком та 39,2 розмірів мінімальної пенсії за віком для інвалідів а 1 групи; зобов'язати Кабінет Міністрів України сплатити відшкодування втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з дією радіації під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986-1987 роках починаючи з 01 серпня 2011 року в розмірі станом на 01 липня 2015 року 10 060 456,41 грн.; зобов'язати Кабінет Міністрів України видати йому посвідчення, в якому зазначити період праці на примусових, обов'язкових роботах під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986-1987 роках, довідку, яка б засвідчила факт того, що він по 25 квітня 1990 року знаходиться в стані аналогічному рабству, а також довідку про знаходження позивача, починаючи з 01 серпня 2011 року, в стані повного рабства. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те що у грудні 1986 року - січні 1987 року він приймав участь у ліквідації Чорнобильської катастрофи, внаслідок дії іонізуючого випромінювання отримав значну шкоду здоров'ю, втратив працездатність і став інвалідом. Зазначає, що участь у ліквідації Чорнобильської катастрофи проводилася примусово, без дотримання норм міжнародного законодавства, та належної компенсації за таку роботу в подальшому. Його оманою, примусили виконувати роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що були небезпечні для життя та здоров'я, після чого його ошукали, виплативши занижену заробітну плату. Такі дії колишнього керівництва країни - Ради Міністрів Української РСР, правонаступником якого є Кабінет Міністрів України, є порушенням вимог статей 13,14 та 15 Конвенції «Про примусову чи обов'язкову працю» №29.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.2 Конвенції «Про примусову чи обов'язкову працю» № 29 в розумінні цієї Конвенції термін примусова чи обов'язкова праця означає будь-яку роботу чи службу, що її вимагають від якої-небудь особи під загрозою якогось покарання і для якої ця особа не запропонувала добровільно своїх послуг. Термін примусова чи обов'язкова праця в розумінні цієї Конвенції не включає в себе: будь-яку роботу чи службу, що її вимагають в умовах надзвичайних обставин, тобто у випадках війни або лиха, або загрози лиха, як-от пожежі, повені, голод, землетрус, сильні епідемії чи епізоотії, навали шкідливих тварин, комах чи паразитів рослин і взагалі обставини, що ставлять під загрозу або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови всього або частини населення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказаним Законом передбачено призначення пенсій для відповідних категорій громадян.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною сьомою статті 54 вищевказаного Закону визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, також визначається Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 57 Закону).

Прикінцевими положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення статей Законів України, що регулюють усі соціальні виплати застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2015 рік.

Відповідно до пункту 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», зокрема, норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відтак, державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України.

В рішеннях Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 № 3-рп/2012 зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи проводиться згідно до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Аварія на Чорнобильській АЕС є надзвичайною ситуацією техногенного характеру аварії на АЕС з руйнацією виробничих споруд й радіоактивним зараженням території.

Таким чином, враховуючи, що участь ОСОБА_2 у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не є примусовою чи обов'язковою працею в розумінні Конвенції «Про примусову чи обов'язкову працю» № 29, чинним законодавством не передбачено визначений позивачем тип виплат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 про зобов'язання Кабінет Міністрів України видати йому: посвідчення, в якому зазначити період праці на примусових, обов'язкових роботах під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986-1987 роках; довідку, яка б засвідчила факт того, що він по 25 квітня 1990 року знаходиться в стані аналогічному рабству; довідку про знаходження позивача, починаючи з 01 серпня 2011 року, в стані повного рабства. Чинним законодавством не передбачено видачі відповідних посвідчень та довідок. Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2006 року позивачу було видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке посвідчує його право на пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а. с.3).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді