У х в а л а

3 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до кредитної спілки «Взаємний кредит», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: орган опіки і піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус С.В., про визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: визнано недійсним договір іпотеки, укладений 8 вересня 2010 року між кредитною спілкою «Взаємний кредит» та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9, посвідчений 8 вересня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус С.В., зареєстрований в реєстрі за № 817; стягнуто з кредитної спілки «Взаємний кредит», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в рівних частках на користь ОСОБА_4 243 грн 60 коп. судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду у вказаній справі на підставі пункту 5 частини четвертої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

28 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частин першої, третьої статті 29, частини шостої статті 203, частини першої статті 224, статей 402, 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини сьомої статті 7, статті 177 Сімейного кодексу України, статей 150, 155, 156 Житлового кодексу Української РСР, частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 3 Конвенції про права дитини, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року, 3 вересня і 4 грудня 2014 року, 13 вересня 2013 року, 25 квітня і 13 червня 2012 року, 28 квітня 2011 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 1 липня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 3 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що укладенням оспорюваного іпотечного договору не були порушені права малолітньої особи, оскільки вона у вказаному жилому приміщенні не проживала.

Разом з тим в наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 4 лютого 2015 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції, погодився з їх висновками про те, що договір іпотеки на порушення вимог чинного законодавства укладений без згоди органу опіки і піклування, оскільки на час його укладення малолітня особа мала право користування вказаним нерухомим майном;

- в ухвалі від 3 вересня 2014 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, погодився з його висновком про недоведення позивачем факту реєстрації малолітньої дитини у будинку, що став предметом іпотеки;

- в ухвалі від 4 грудня 2014 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, погодився з їх висновками про те, що на час укладення іпотечного договору дитина не була власником і не мала права користування спірною квартирою, що унеможливлює порушення її прав на житло;

- в ухвалі від 13 вересня 2013 року касаційний суд відмовив у відкритті касаційного провадження з мотивів необґрунтованості касаційної скарги щодо незаконності та неправильності рішення суду апеляційної інстанції, яким визнано недійсним договір іпотеки;

- в ухвалі від 25 квітня 2012 року касаційний суд, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалі від 13 червня 2012 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про відсутність порушень прав та законних інтересів неповнолітньої дитини при укладенні договору про передачу в іпотеку спірної квартири, оскільки на момент укладення договору іпотеки малолітні та неповнолітні діти зареєстровані у спірній квартирі не були;

- в ухвалі від 28 квітня 2011 року касаційний суд, відхиляючи касаційну скаргу і залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, зазначив про те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до кредитної спілки «Взаємний кредит», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: орган опіки і піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус С.В., про визнання недійсним договору іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін