1Справа № 335/4818/14-ц 2-п/335/147/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

28.09.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення, у якій вказав, що про наявність зазначеного рішення він дізнався лише 16.09.2015 року. Зазначене заочне рішення було винесено без його участі, судові повістки він особисто не отримував, у звязку з чим судом не було повно та всебічно зясовано всі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого суд ухвалив рішення, яке є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази ухиляння відповідача від утримання його дитини. В той час, як він ніс та несе всі витрати на потреби власного сина: придбавав продукти харчування, одяг, іграшки, шкільні прилади, канцелярію, оплачував спортивну секцію, організовував дозвілля сина та ін. Крім того, після розірвання шлюбу 13.06.2014 року його колишня дружина переїхала в інше помешкання, а їх син залишився проживати з ним, у звязку з чим весь тягар утримання та виховання сина ліг на плечі заявника. З огляду на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2014 року скасувати та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів призначити до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у ній. Зазначили, що фактично вони не заперечують проти рішення про стягнення аліментів у розмірі визначеному судом, проте вважають, що аліменти повинні бути стягнуті лише з вересня 2015 року, а саме з того часу як позивач і відповідач стали проживати окремо.

Позивач ОСОБА_2 проти заяви про перегляд заочного рішення заперечувала, посилаючись на те, що доводи ОСОБА_1 про утримання їх сина є безпідставними та необґрунтованими. З травня 2014 року відповідач сина не утримував, матеріальної допомоги їй не надавав, у звязку з чим вона і звернулась до суду з позовом. Дійсно вона на декілька місяців виїжджала з м. Запоріжжя, проте їх син проживав із відповідачем приблизно два тижні, а інший час був на утриманні та проживав у її батьків.

Розглянувши заяву про скасування заочного рішення, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі змісту статті 232 ЦПК України випливає, що заочне рішення підлягає скасуваннюза сукупності двох обставин: 1) відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин; 2) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, скасування заочного рішення можливе лише за умов одночасної наявності згаданих обставин. Проте, як вбачається з матеріалів справи такі обставини відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1В, відповідно до відповіді адресно-довідкового сектору УДМС України в Запорізькій області від 15.05.2014 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Цивільна справа була призначена до розгляду на 23.05.2015 року та на 11.06.2014 року, відповідач ОСОБА_1 належним чином сповіщався про день та час розгляду цивільної справи шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем його проживання.

Як вбачається із матеріалів справи, на адресу відповідача, а саме АДРЕСА_1, направлялись судові повістки про виклик у судові засідання, однак конверти із повістками були повернуті до суду із відміткою на довідці „Укрпошта - „у звязку за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням фізичним особам які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик вручене їм належним чином.

Отже, за таких обставин суд вважає, що відповідач по справі був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак, в судові засідання двічі не зявлявся, що стало підставою для постановлення судом заочного рішення.

Крім того, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідачем не зазначено жодного належного доводу, які б давали підстави вважати, що при їх врахуванні на час розгляду справи судом було би ухвалено інше рішення у справі про стягнення аліментів.

В судовому засіданні відповідач підтвердив, що фактично шлюбні відносини між подружжям були припинені у квітні-травні 2014 року.

Ті обставини, на які посилається заявник, зокрема, про участь в утриманні свого сина після фактичного припинення шлюбних відносин та винесення рішення про стягнення аліментів не можуть бути підставою для скасування заочного рішення. Витрати понесені відповідачем на утримання сина після ухвалення судового рішення можуть бути враховані при виконанні судового рішення.

Крім того, в судовому засіданні відповідач не підтвердив доводи заяви щодо того, що з 13.06.2014 року його колишня дружина переїхала до іншого помешкання, а їх син залишився проживати із ним та перебував повністю на його утриманні, зазначивши про те, що декілька місяців позивач була відсутня у м. Запоріжжі з травня по липень 2015 року, а їх син деякий час проживав з ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

В силу вимог ст. 197 ч. 3 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

За таких обставин, суд вважає, що несвоєчасне подання позивачем до відділу державної виконавчої служби виконавчого листа, виданого судом на підставі рішення суду, може стати підставою для звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментам, а ніяк не для скасування рішення суду про стягнення аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення та перегляду його у загальному порядку відсутні, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомлявся судом про день та час розгляду справи, в заяві про перегляд заочного рішення, заявник не зазначив суду про докази, які мають істотне значення для вирішення справи і які б давали суду підстави вважати, що враховуючи вказані обставини суд першої інстанції при розгляді справи міг ухвалити інше рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 231-232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ст. 231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 13 жовтня 2015 року.

Повний текст ухвали виготовлено 15.10.2015 року.

Суддя: К.В. Гашук