КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5377/13-ц
Провадження № 2/520/1265/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Сушко М.О., Харитонової І.С.,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за зустрічним позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_4,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_6

про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7, яка діяла в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.06.2002 року квартири за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 72, корп..1, кв. 23, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05.06.2009 року квартири за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 72, корп..1, кв. 23, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а також визнати за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру.

22.10.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7, що діяла в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 (т.1, а.с. 206-208), в якому з урахуванням уточнень (т.1, а.с. 270) визначив в якості відповідача ОСОБА_4 та просив суд визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 72. АДРЕСА_1, укладений 02.02.2001 року між представником ОСОБА_8 - ОСОБА_6 та законним представником неповнолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_7.

Ухвалою суду від 18.03.2014 року первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності залишено без розгляду (т.1, а.с. 254-256). Дана ухвала не була оскаржена та набрала законної сили.

Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, ОСОБА_3 посилається на те, що документи, на підставі яких 02.02.2001 року між представником ОСОБА_8М - ОСОБА_6 та законним представником неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на користь останнього було укладено договір дарування, не підтверджують дійсне волевиявлення дарувальника на укладення даного договору і як наслідок, відповідно до вимог ст.215 ЦК України зазначений договір має бути визнаний судом недійсним.

Крім того, позивач за зустрічним позовом стверджує, що на момент укладання оспорюваного договору дарування від 02.02.2001 року, згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси від 17.01.1994 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10М, ОСОБА_11О, спірне нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 було арештоване судом та його відчуження було неможливим.

У судове засідання представник позивача за зустрічним позовом не зявився, подав суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, а справу просив розглянути за його відсутності (т.2, а.с. 68).

Представник ОСОБА_5 у судове засіданні також не зявився, подав суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, справу просив розглянути за його відсутності (т.2, а.с. 67).

Відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися, неодноразово належним чином сповіщалися судом про дату, час та місце судового засідання.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 14.12.1993 року належала квартира за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 72, корп..1, кв. 23 (т.1, а.с. 66).

Право власності ОСОБА_8 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» двічі, а саме: 09 березня 1999 року на підставі оригіналу договору дарування (т.1, а.с. 80 на звороті) та 19.01.2001 року на підставі дублікату договору дарування від 16.01.2001 року (т.1, а.с. 66 на звороті).

02.02.2001 року між ОСОБА_6, яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_8 (т.1, а.с. 69), та ОСОБА_7, яка діяла від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, було укладено та нотаріально посвідчено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 9).

Право власності ОСОБА_4, який є сином ОСОБА_8, було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 19.02.2001 року.

Судом також встановлено, що 06.06.2002 року між ОСОБА_12, яка також діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_8 від 11.05.2002 року (т.1, а.с. 79), та ОСОБА_3 було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_3 придбав ту саму квартиру за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 72, корп..1, кв. 23.

При цьому у договорі зазначено, що спірна квартира належить продавцю ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 14.12.1993 року.

Зі змісту витребуваних судом з Першої Одеської державної нотаріальної контори документів вбачається, що для укладання даного договору купівлі-продажу представником відчужувача ОСОБА_8 було надано оригінал (а не дублікат) правоустановчого документу договору дарування від 14.12.1993 року (т.1, а.с. 80).

05.06.2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали та нотаріально посвідчили договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_5 придбала квартиру за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 72, корп..1, кв. 23 (т.1, а.с. 130-133).

Право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру також було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», про що свідчить витяг про державну реєстрацію права вланості на нерухоме майно від 01.07.2009 року (т.1, а.с. 129).

Отже, судом встановлено, що станом на момент розгляду судом даної справи право власності на спірну квартиру за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 72, корп..1, кв. 23 одночасно зареєстровано як за ОСОБА_4 на підставі договору дарування 02.02.2001 року так і за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2009 року.

20 липня 2012 року ОСОБА_8 помер (т.1, а.с. 12).

Згідно довідки Сьомої Одеської державної нотаріальної контори № 527779-136 від 02 лютого 2001 року квартира за адресою: АДРЕСА_4 станом на 02 лютого 2001 року, тобто на момент укладання оспорюваного у зустрічному позові договору дарування, під забороною не перебуває (т.1, а.с. 68).

Разом із тим, на виконання вимог ухвали суду про забезпечення доказів Одеський державний нотаріальний архів надіслав суду копію ухвали судді Київського районного суду м. Одеси Губи Є.І. від 17.01.1994 року, якою в порядку забезпечення позову було заборонено вчинення будь-яких правочинів щодо квартири за адресою: АДРЕСА_4. Для виконання дана ухвала надсилалася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори, а також була одержана 18.01.1994 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції у нижньому правому куті копії ухвали судді (т.1, а.с. 204).

Даний арешт та заборону вчинення правочинів було скасовано ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Губи Є.І. від 20.05.2002 року (т.1, а.с. 189-190).

На підставі даної ухвали від 20.05.2002 року арешт та заборона були скасовані Першою Одеською державною нотаріальною конторою лише 05.06.2002 року тобто напередодні укладання договору купівлі-продажу від 06.06.2002 року між ОСОБА_12, яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_8 від 11.05.2002 року, та ОСОБА_3, згідно з яким ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_3 придбав ту саму квартиру за адресою: АДРЕСА_3, про що свідчить рукописний запис на копії ухвали судді про накладання арешту (т.1, а.с. 204).

Таким чином, судом встановлено, що 02.02.2001 року на момент укладання та нотаріального посвідчення договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_4 між ОСОБА_6, яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_7, яка діяла від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, спірна квартира була арештована судом та щодо неї була встановлена заборона на укладання будь-яких угод.

Враховуючи принцип дії законів у часі, суд зазначає, що станом на момент укладання та нотаріального посвідчення договору дарування квартири від 02.02.2001 року діяли ЦК України та ЦПК України 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК України 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України 1963 року (в редакції, що була чинною станом на 02.02.2001 року) судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Рішення, ухвала і постанова суду або судді, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх органів, підприємств, установ, організацій, службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Задовольняючи вимоги зустрічного позову, суд виходить з того, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судовим розглядом встановлено, що право власності на спірну квартиру відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_8 було набуто незаконно, оскільки на момент укладання та нотаріального посвідчення договору дарування квартири 02.02.2001 року існувала пряма заборона суду на вчинення будь-яких угод щодо спірної квартири.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 по сплаті судового збору у сумі 114,70 грн. (т.1, а.с. 205) покладаються на ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_3 від 02 лютого 2001 року, укладений ОСОБА_6, яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_7, яка діяла від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, реєстр. № 2-667.

Стягнути з ОСОБА_4 (м. Одеса. АДРЕСА_5, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у сумі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Петренко В. С.