У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка А.В.,Нагорняка В.А.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Нафтопроммаш» в особі його ліквідатора арбітражного керуючого Пересадька Романа Івановича, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Охтирка Сумської області про стягнення недоплачених сум щомісячних страхових виплат у зв'язку з відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров'ю на виробництві, про визначення та стягнення страхових сум, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Охтирка Сумської області на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 14 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, на обґрунтування якого вказав, що під час виконання своїх обов'язків на посаді слюсаря механічно збірних робіт із ним стався нещасний випадок на виробництві, у результаті якого йому було ампутовано один палець лівої руки. За наслідками отриманої травми 06 серпня 1990 року Охтирською міжрайонною МСЕК йому було встановлено 25 % втрати працездатності.

У 1992 році він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому доплати підприємством у зв'язку із втратою працездатності. Підприємство розглянуло його заяву та почало проводити виплати із урахуванням середнього заробітку, який він мав на час нещасного випадку на виробництві, та відсотка втрати працездатності.

01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Згідно з Прикінцевими положеннями Закону та Інструкцією від 20 квітня 2001 року № 10 відповідач повинен був передати його справу до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Охтирка Сумської області (далі − ВВДФССНВВПЗУ України у м. Охтирка Сумської області; Фонду). З моменту передачі його особової справи про страхові виплати ВВДФССНВВПЗУ України у м. Охтирка Сумської області починаючи із 01 квітня 2001 року почало проводити йому відшкодування шкоди за втрату працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

У 2013 році він звернувся до ВВДФССНВВПЗУ України у м. Охтирка Сумської області із приводу можливості збільшення йому страхових виплат, де отримав роз'яснення про те, що зазначеною установою перерахунки проводяться щорічно 01 березня кожного року згідно з положеннями ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у зв'язку із зростанням у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

З урахуванням уточнення позовних вимог просив суд стягнути із ПАТ «Нафтопроммаш» на його користь заборгованість з щомісячних страхових виплат за період із 01 квітня 2001 року по 31 серпня 2013 року у сумі 22 217 грн 84 коп. та зобов'язати ВВДФССНВВПЗУ України у м. Охтирка Сумської області починаючи із 01 вересня 2013 року призначати щомісячну страхову виплату у розмірі 635 грн 49 коп. з подальшим перерахунком її розміру у випадках, передбачених ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 червня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено. Зобов'язано ВВДФССНВВПЗУ України у м. Охтирка Сумської області призначити ОСОБА_6 починаючи із 01 вересня 2013 року щомісячну страхову виплату у розмірі 635 грн 49 коп. з подальшим перерахунком її розміру у випадках, передбачених ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ПАТ «Нафтопроммаш» про стягнення заборгованості з щомісячних страхових виплат за період із 01 квітня 2001 року по 31 серпень 2013 року у сумі 22 217 грн 84 коп. − відмовлено.

Стягнуто з ВВДФССНВВПЗУ України у м. Охтирка Сумської області на користь ОСОБА_6 1 656 грн судових витрат.

Стягнуто з ВВДФССНВВПЗУ України м. Охтирка Сумської області на користь держави 243 грн 60 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 14 серпня 2014 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 червня 2014 року в частині відмови в задоволені позову про стягнення з ПАТ «Нафтопроммаш» заборгованості з виплати відшкодування за період з 01 квітня по 01 липня 2001 року та в частині стягнення судових витрат скасовано.

Стягнуто з ПАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_6 заборгованість з щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня по 01 липня 2001 року в сумі 151 грн 83 коп. та відшкодування судових витрат в сумі 22 грн 52коп.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ВВДФССНВВПЗУ України у м. Охтирка Сумської області просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру відшкодування шкоди позивачу був неправильно визначений середній заробіток та проведене його коригування, а тому дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з чим погодився апеляційний суд, змінивши рішення в частині стягнення суми заборгованості по відшкодуванню шкоди з підприємства.

Такий висновок судів є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які правильно застосовані з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 з 11 січня 1989 року був прийнятий у цех № 15 на посаду слюсаря механічно збірних робіт заводу Охтирського дослідно-виробничого об'єднання «Промзв'язок» (який є правонаступником ПАТ «Нафтопроммаш»). 06 травня 2001 року був звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України (а. с. 5−6).

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1993 року № 1035-р Міністерство зв'язку передало до сфери управління Держкомнафтогазу Охтирське дослідно-виробниче об'єднання «Промзв'язок».

З 01 січня 1994 року Охтирське дослідно-виробниче об'єднання «Промзв'язок» стало називатись Охтирське виробниче підприємство «Нафтопроммаш» і підпорядковане Державному комітету України по нафті і газу (Держкомнафтогаз).

На базі Державного підприємства «Нафтопроммаш» створено Відкрите акціонерне товариство «Нафтопроммаш», яке у подальшому перейменоване на ПАТ «Нафтопроммаш».

Під час роботи на посаді слюсаря механічно збірних робіт у цеху № 15, 11 червня 1990 року із позивачем стався нещасний випадок на виробництві, про що 13 червня 1990 року підприємством був складений акт № 4 про нещасний випадок на виробництві. У ньому зазначено, що ОСОБА_6 було ампутовано один палець лівої руки за наслідком отриманої травми на виробництві (а. с. 8−10).

Охтирською міжрайонною МСЕК ОСОБА_6 згідно з довідкою від 06 серпня 1990 року про визначення ступеня втрати професійної працездатності встановлено 25 відсотків втрати працездатності (безтерміново) (а. с. 12).

На час отримання позивачем виробничої травми 11 червня 1990 року та на час встановлення позивачу ступеня втрати працездатності МСЕК 06 серпня 1990 року нарахування виплат з відшкодування шкоди, пов'язаної з травмою на виробництві, проводилось відповідно до Правил відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 3 липня 1984 року № 690 (далі − Правила № 690), відповідно до яких розмір відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, встановлювався відповідно до: ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Відповідно до поданої ОСОБА_6 заяви підприємство почало здійснювати йому зазначені доплати у зв'язку із частковою втратою працездатності з урахуванням середнього заробітку, який він мав на час нещасного випадку на виробництві.

Починаючи із 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Згідно з Прикінцевими положеннями даного закону та згідно з Інструкцією від 20 квітня 2001 року № 10 підприємство передало його справу, що підтверджує право на страхову виплату, до ВВДФССНВВПЗУ України у м. Охтирка Сумської області.

З моменту передачі його особової справи про страхові виплати ВВДФССНВВПЗУ у м. Охтирка Сумської області починаючи із 01 квітня 2001 року почало проводити йому відшкодування шкоди за втрату працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Виниклі між сторонами правовідносини щодо подальшого відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом регулювались Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі − Правила № 472).

Відповідно до п. 22 Правил № 472 середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву.

Згідно з пунктом 28 Правил № 472 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), перерахування розміру відшкодування шкоди проводиться у разі, зокрема, підвищення розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в порядку, визначеному законодавством, підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств.

Отже, судами на підставі наданих доказів був правильно визначений розмір середнього заробітку на час каліцтва і, відповідно до п. 28 Правила № 472, відкоригований зазначений заробіток, доводи касаційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Охтирка Сумської області правильність зазначеного розрахунку не спростовують.

В частині стягнення з ПАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_6 заборгованості з щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня по 01 липня 2001 року у сумі 151 грн 83 коп. рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому не є предметом розгляду.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Охтирка Сумської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 14 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк