Справа №473/4365/14-ц 28.01.2015 28.01.2015 28.01.2015
Провадження №22-ц/784/304/15 Головуючий у першій інстанції: Вострікова Л.В.
Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Лівінського І.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання - Орельською Н.М.,

за участю: відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Відділу Державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області (далі -ВДВС Вознесенського МУЮ), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а :

15 вересня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ВДВС Вознесенського МУЮ, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту.

Позивач зазначав, що 21 липня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 106 939, 75 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитно-заставним договором ОСОБА_3 надав Банку в заставу автомобіль КІА, модель: Sportage 2,0, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності, про що 25 липня 2008 року було зроблено відповідний запис № 7628317 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

28 травня 2014 року державним виконавцем ВДВС Вознесенського МУЮ при проведенні виконавчих дій за зведеним виконавчим провадженням про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів на користь інших осіб, накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2014 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернуто стягнення на заставний автомобіль, який належить ОСОБА_3 в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 35 911,40 грн. та надано право ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити його продаж від імені боржника.

ПАТ КБ «Приватбанк» посилаючись на наведене, а також на те, що вказані дії державного виконавця порушують його інтереси як заставодержателя, просив звільнити автомобіль КІА, модель: Sportage 2,0, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_3 на праві власності з під-арешту, накладеного державним виконавцем ВДВС Вознесенського МУЮ 28 травня 2014 року.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 листопада 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено - ОСОБА_5.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не є власником спірного автомобіля та не є стягувачем по виконавчому провадженню.

Проте, з таким висновком суду погодитися в повній мірі не можливо.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 21 липня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір №NKVZAK14365190, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 106 939, 75 грн. зі сплатою 20,04% річних з кінцевим строком повернення 19 липня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_3 надав Банку в заставу автомобіль КІА, модель: Sportage 2,0, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності, про що 25 липня 2008 року було зроблено відповідний запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 7628317 (а.с.6-19).

28 травня 2014 року державним виконавцем ВДВС Вознесенського МУЮ при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів на користь ОСОБА_4 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 та заборонено здійснювати його відчуження (а.с.79).

Згідно зі ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про заставу» передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Право застави у Банка виникло з 21 липня 2008 року, разом із тим арешт на спірне майно був накладений пізніше - 28 травня 2014 року.

Відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Крім того, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року звернуто стягнення на автомобіль, який перебуває у заставі ПАТ КБ «Приватбанк» та належить ОСОБА_3 з наданням права Банку на продаж предмету застави шляхом укладення ПАТ КБ «Приватбанк» від імені позичальника договору купівлі-продажу з іншою особою (а.с.21-23).

В матеріалах справи відсутні докази стосовно направлення державним виконавцем Банку як заставодержателю повідомлення про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_3 при виконанні виконавчого напису, де стягувачем є ОСОБА_4, що є порушенням вимог ст. 54 Закону.

Із вказаного можна зробити висновок, що оскільки право застави у Банку виникло з 21 липня 2008 року, то державний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови від 28 травня 2014 року, якою накладено арешт на все майно, належне боржнику у зв'язку з виконанням виконавчого напису на користь ОСОБА_4, який не є заставодержателем.

Однак, відмовляючи в позові, суд першої інстанції всупереч ст. 214 ЦПК України залишив поза увагою вказану норму Закону, за якою заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, оскільки у нього є переважне право перед наступними стягувачами на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, і при цьому не врахував, що накладення арешту на спірне нерухоме майно унеможливлює виконання рішення суду, яким вже звернуто стягнення на заставлене майно, оскільки позбавляє Банк права на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором.

Таким чином, оскільки Банк має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження, то накладення арешту та заборони відчуження предмета застави є перепоною для реалізації Банком предмета застави, що є порушенням майнових прав і інтересів останнього.

На зазначені обставини суд першої інстанції належним чином уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналізуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до п.п., 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити, звільнивши з-під арешту автомобіль КІА, модель Sportage 2,0, легковий універсал -В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3

На підставі ст. 88 ЦПК України з ВДВС Вознесенського МУЮ на користь ПАТ «Приватбанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 365,40 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Відділу Державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області від 28 травня 2014 року належний на праві власності ОСОБА_3 автомобіль КІА, модель Sportage 2,0, легковий універсал - В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з Відділу Державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: