Справа № 6/243/21/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Лаптєва М.В.

при секретарі Хміль О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Слов′янська Донецької області подання Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Слов′янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

27.01.2015 року до Словянського міськрайонного суду звернувся державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Слав′янського міськрайонного управління юстиції з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, а саме ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист №6-115 від 09.07.2010 року, виданий на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення молодшою дитиною повноліття. Заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 за виконавчим листом складає 29157 грн. 00 коп. Тому просить суд, тимчасово обмежити право ОСОБА_2 на виїзд з території України до виконання зобов'язань, встановлених виконавчим листом №6-115 від 09.07.2010 року.

Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду подання повідомлялись належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду питання про оголошення розшуку боржника.

Суд, вивчивши надані матеріали, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Правилами частини 1 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь яку країну, включно зі своєю власною згодою. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21.01.1994 року Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами у цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. Зі змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання яких здійснюється ДВС.

Разом з тим, державним виконавцем при зверненні з поданням до суд не повною мірою зясовано всі обставини справи та не встановлено саме ухилення від виконання рішення суду.

Отже з огляду на зазначене словосполучення ухилення від виконання зобовязань покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України та у п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини,які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Саме не виконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Крім того, державний виконавець зазначає, що боржник ОСОБА_2 викликалася до ВДВС, про що надані копії попереджень від 24.12.2010 року; 09.09.2013 року та 13.11.2013 року, однак не прибула у призначений строк та не повідомила про причини неявки, що свідчить про ухилення боржника від виконання зобовязань по сплаті аліментів.

Так, відповідно до п. 11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно п.п. г п. 11.1.1 подання повинно містити підтвердження факту ухилення боржником від виконання своїх зобов'язань.

Доводи заявника про те, що боржник ОСОБА_2 не зявляється за викликами до державного виконавця, є неспроможними, оскільки надані матеріали не містять інформації проте, що такі виклики були боржником отримані.

Державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї судом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, про те, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Слов′янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України відмовити, у звязку з відсутністю підстав.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6