РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2774/15-ц

пр. № 2/759/2610/15

27 квітня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шум Л.М.,

при секретарі Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та нарахованих санкцій ,

в с т а н о в и в :

Позивач у лютому 2015 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 06.03.2014 р. між ним, агентством нерухомості ТОВ «Еверест» та відповідачем ОСОБА_2 укладено попередній договір щодо реалізації двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить останньому за обумовлену ціну, що становить 500 000 грн. Відповідно до умов вказаного Договору, позивач гарантував купівлю вказаної вище квартири та сплати відповідачу предоплату в розмірі 20 000 грн. Позивач зазначив, що частину коштів, яку він планував передати відповідачу в якості оплати вартості квартири, позивач зберігав на картковому рахунку ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», а решту коштів позивач планував отримати в кредит. Позивач зазначає, що сторони попереднього Договору узгодили дату оформлення основного Договору купівлі-продажу квартири на 11.04.2014 р. Проте, позивач звернувшись до Банку про видачу йому грошових коштів з його особистого карткового рахунку в розмірі 250 000 грн. отримав відмову з посиланням на ліміт здійснення грошових операцій в розмірі 1 000 грн. на добу. Позивач зазначає, що з відповідачем було досягнуто домовленості, що основний Договір купівлі-продажу буде укладено після врегулювання усіх питань з Банком, при цьому, також, було домовлено, що сума предоплати в розмірі 20 000 грн. до укладання цього Договору залишиться у відповідача. Таким чином, позивач вважає, що відповідач залишаючи у себе суму предоплати не відмовлявся від своїх намірів продати квартиру саме позивачу.

В подальшому позивач звернувся письмово до відповідача з вимогою підтвердження його намірів продати квартиру позивачу чи іншій особі, на що отримав відповідь, що дійсно відповідач має намір продати об'єкт нерухомості іншій особі, при цьому, зазначив, що суму предоплати в розмірі 20 000 грн. поверне позивачу на протязі тижня. Проте, відповідач в подальшому взагалі відмовився повертати вказану вище суму, посилаючись на те, що вказані кошти є завдатком, а тому відповідач залишає їх собі, як компенсацію за неукладену з позивачем угоди з вини останнього.

Позивач зазначає, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2014 р. під час розгляду справи за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого авансу та виплату матеріальної допомоги, суд встановив, що спірні кошти не є авансом чи задатком, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 20 000 грн., інфляційні витрати - 4 195,16 грн., відсотки за користування коштами - 453,70 грн. та судовий збір.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 26, 31), тому суд на підставі ст. 224-226 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутності останнього за наявними матеріалами справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.03.2014 року між агентством нерухомості ТОВ "Еверест", позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 підписано попередній договір, об'єктом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1. відповдіно до умов цього Договору, відповідач зобов'язався продати, а позивач зобов'язався купити об'єкт в термін до 30.03.2014 р., вартість якого становить 500 000 грн. (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 3.2. Договору, позивач гарантує купівлю об'єкта, і в момент підписання договору передає відповідачу за об'єкт купівлі передоплату в розмірі 20 000 грн.

Відповідно до п. 3.3 Договору, в разі невиконання відповідачем своїх зобов'язань по договору, він зобов'язується в 3-денний термін повернути покупцю передоплату, передану відповідно до п. 3.2 договору, в подвійному розмірі, а покупець зобов'язується оплатити послуги агентства в розмірі 50 % від суми передоплати, відповідно до п. 3.2.

В разі невиконання позивачем своїх зобов'язань по договору, він втрачає право вимагати суму передоплати, переданого відповідно до п. 3.2 договору, а продавець зобов'язується оплатити послуги агентства в розмірі 50 % від суми передоплати, відповідно до п. 3.2.

Встановлено, що 11.04.2014 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса КМНО з заявою про те, що при оформлення договору купівлі-продажу квартири, ВАБ Банк відмовився виплачувати позивачу кошти у розмірі 250 000,00 грн. з карткового рахунку у зв'язку із чим зупинено продаж квартири (а.с. 15).

Встановлено, що 14.04.2014 р. позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою до начальника ПАТ ВАБ Банк про видачу особистих коштів в розмірі 250 000,00 грн. для купівлі квартири в АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2014 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого авансу та виплату матеріальної допомоги пр. .№ 2/759/4477/14 у позові відмовлено з підстав, що укладений між сторонами правочин нікчемний, він не створює юридичних наслідків, а тому передані за таким правочином кошти не є авансом чи завдатком (а.с. 18-19).

Зазначене вище судове рішення сторонами не оскаржувалось, а тому набуло чинності.

Відповідно до вказаного вище судового рішення, відповідач ОСОБА_4 зазначив, що оскільки основний договір не було укладено саме з вини позивача, сума завдатку не підлягає поверненню.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_4 було визнано сам факт отримання від позивача ОСОБА_1 грошових кошті в розмірі 20 000 грн.

Також, відповідно до вищезазначеного рішення, 06.06.2014 р. ПАТ ВАБ Банк надіслало позивачу листа про можливість знімати кошти, які знаходиться на поточному (картковому) рахунку позивача в касах відділень, банкоматах або розраховуватись в торгово-сервісних мережах згідно норм постанови НБУ №328 від 01.06.2014 р.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Постанови Національного Банку України №328 від 30.05.2014 р. «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій», банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів в національній валюті з поточних (у тому числі карткових) та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 150 000 гривень на добу на одного клієнта.

Таким чином, суд приходить до висновку, що не укладання між сторонами основного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 відбулось не з вини позивача ОСОБА_1, а через виключні обставини, які не залежали від дій останнього.

Встановлено та підтверджено позивачем, що не дивлячись не неодноразові звернення до відповідача останній відмовляється повертати отримані від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20 000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Таким чином, оскільки отримані відповідачем ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 20 000 грн. визнанні судом (рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2014 р.) такими, що не є завдатком чи авансом відповідно до укладеного між сторонами Попереднього договору, при цьому, основний договір не був укладений між останніми не з вини позивача ОСОБА_1, отримані відповідачем зазначені вище кошти мають бути примусово стягнуті на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Також, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або Законом

Оскільки заперечень на позов, у разі їх наявності, в тому числі, щодо розрахунку суми позову, від відповідача до суду не надійшло, суд приймає наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат та відсотків та може покласти його в основу рішення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 536, 625, 1212, 1214 ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 57., 59, 60, 61, 88, 179, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та нарахованих санкцій - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) кошти в розмірі 20 000 грн., 3 % річних в розмірі 453 грн. 70 коп., інфляційні витрати в розмірі 4 195 грн. 16 коп. та судовий збір 246 грн. 50 коп., а всього - 24 895 (двадцять чотири тисячі вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 36 коп.

За письмовою заявою відповідача поданою до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі до Святошинського районного суду м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: