Справа № 301/416/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2015 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М. О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Довжанської сільської ради Іршавського району, треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: Іршавська державна нотаріальна контора та КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконним та скасування рішення Довжанської сільради №09 від 13.01.1999 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та договору дарування житлового будинку від 27.01.1999 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом ОСОБА_3 та Довжанської сільської ради Іршавського району, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: Іршавська державна нотаріальна контора, про визнання незаконним та скасування рішення Довжанської сільради №09 від 13.01.1999 року щодо оформлення права власності на будинок №11 по вул. Франка, в с. Довге на імя ОСОБА_10, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, що видане 13.01.1999 року Довжанською сільрадою на імя ОСОБА_10, визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 27.01.1999 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Позовні вимоги мотивовано тим, що житловий будинок №11, по вул. Франка, в с. Довге, Іршавського району належав батькові позивачки ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності №242 від 06.11.1974 року. Даний будинок був збудований ОСОБА_12 під час шлюбу з ОСОБА_13, тому є спільною власністю подружжя. Власник будинку помер 09.11.1975 року, заповіту не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину будинку, яку прийняли спадкоємці першої черги: дружина, діти (у тому числі позивачка) та батьки. Оскільки у позивачки був відсутній оригінал правовстановлювального документу, вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно житловий будинок. Рішенням Іршавського райсуду від 14.08.20134 року позов задоволено. Однак, вказане рішення оскаржено відповідачкою ОСОБА_3 у звязку з тим, що власником спірного будинку був не ОСОБА_12, а ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності, що видане на підставі рішення Довжанської сільради №09 від 13.01.1999 року. Згодом ОСОБА_10 подарувала будинок ОСОБА_11 на підставі договору дарування від 27.01.1999 року. Відповідачка ж по справі ОСОБА_3 успадкувала вказаний будинок за своїм чоловіком ОСОБА_11, який помер 30.12.2001 року. Вважала, що рішення Довжанської сільради №09 від 13.01.1999 року та видане на його підставі свідоцтво про право власності на будинок на імя ОСОБА_10 є незаконними і підлягають скасуванню. Оскільки договір дарування укладений на підставі недійсного свідоцтва про право власності, такий також повинен бути визнаний недійсним. Просила позов задовольнити.

Ухвалою Іршавського райсуду від 02 квітня 2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача залучено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів - КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації».

Позивачка ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі і просила його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала і пояснила, що власником житлового будинку №11, по вул. Франка, в с. Довге, був батько позивачки ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності №242 від 06.11.1974 року, виданого на підставі рішення виконкому Довжанської селищної ради №10 від 22.03.1974 року. Вказане свідоцтво не оскаржувалося, не скасовувалося і є чинним, воно також зареєстровано в Іршавському БТІ. Хоча будинок і зареєстрований за ОСОБА_12, однак, був ним збудований під час шлюбу з ОСОБА_13, тобто є спільною власністю подружжя. ОСОБА_12 помер 09.11.1975 року. Свідоцтво про право на спадщину видане не було, однак, згідно погосподарських книг сільської ради, після смерті ОСОБА_12 власником будинку рахувалася його вдова ОСОБА_13 Не зважаючи на дійсне свідоцтво про право власності на будинок №242 від 06.11.1974 року та записи в погосподарських книгах села про належність будинку ОСОБА_13, Довжанська сільська рада 13.01.1999 року прийняла рішення №09 про оформлення права власності на будинок за ОСОБА_10. Однак, у дійсності таке рішення сільрадою не приймалося, оскільки за вказаним номером та датою у сільраді існує зовсім інше рішення, яке не має відношення до оформлення права власності на будинок за ОСОБА_10 На підставі неіснуючого рішення сільради ОСОБА_10 було видано свідоцтво про право власності на будинок №09 від 13.01.1999 року, а 27.01.1999 року вона уклала договір дарування, згідно якого подарувала вказаний будинок своєму сину ОСОБА_11 Всупереч вимогам закону, договір дарування будинку не був зареєстрований у сільраді, обдарований не прийняв в дар житловий будинок, оскільки ніколи в ньому не проживав та не сплачував ніяких коштів на його утримання. Вважала, що строк позовної давності на оскарження рішення сільради від 13.01.1999 року, свідоцтва про право власності від 13.01.1999 року та договору дарування від 27.01.1999 року пропущено з поважний причин, оскільки про їх існування позивачка дізналася тільки у грудні 2014 року з апеляційної скарги ОСОБА_3 Просила позов задовольнити.

Відповідка ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи буда належним чином повідомлена, у тому числі, через свого представника, причини неявки суду не повідомила ( а.с.50. 63, 76, 85, 121).

Представник відповідача ОСОБА_14 у судовому засіданні 03.04.2015 року позов не визнав і пояснив, що свідоцтво про право власності, що видане у 1974 році ОСОБА_12 не зареєстровано. Свідоцтво про право власності, що видане у 1999 році ОСОБА_10, є законним. На підставі вказаного свідоцтва було оформлено договір дарування житлового будинку від 27.01.1999 року. Просив відмовити у позові.

Представник Довжанської сільради ОСОБА_15 у судовому засіданні 03.04.2015 року вирішення позову залишила на розсуд суду та пояснила, що згідно погосподарських книг сільради власником будинку №11, по вул. Франка, в с.Довге значиться ОСОБА_1, як спадкоємець ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Відомостей про те, що власником вказаного житлового будинку були ОСОБА_10, а згодом ОСОБА_11 в сільраді не має. Пояснила, що їй невідомо, щоб скасовувалося свідоцтво про право власності, що було видане у 1974 році на імя ОСОБА_12 батька позивача. Відомостей про підстави видачі свідоцтва про право власності на вказаний будинок на імя ОСОБА_10 не має.

У судове засідання 29.04.2015 року представники відповідача ОСОБА_14 та ОСОБА_15 повторно не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник Довжанської сільради ОСОБА_15 причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача ОСОБА_14 подав клопотання про відкладення розгляду справи, однак, доказів на підтвердження поважності причин повторної неявки суду не надав ( а.с.122, 123).

Представник Іршавської держнотконтори ОСОБА_16 у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи буда належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу по суті в її відсутності ( а.с. 51, 53).

Третя особа представник Іршавського БТІ у судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, подав заяву про розгляд справи в його відсутність ( а.с.93, 100, 114).

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судове засідання повторно не зявилися, про день, час та місце розгляду справи буди належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили ( а.с. 94-99, 115-120).

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок №11, по вул. Франка, в с.Довге був зареєстрований в бюро технічної інвентаризації 06.11.1974 року за ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності №242 від 06.11.1974 року, виданого на підставі рішення Довжанської селищної ради №10 від 22.03.1974 року ( а.с.14).

Згідно відомостей, що містять в книгах погосподарського обліку Довжанської сільради починаючи з 1964 року головою дворогосподарства №11, по вул. Франка, в с.Довге і його власником рахувався ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1, а після його смерті вдова ОСОБА_13 (Леонтівна) ІНФОРМАЦІЯ_2. Членами сімї ОСОБА_12 були дружина ОСОБА_13, батьки ОСОБА_17 та ОСОБА_10, діти ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Дані обставини підтверджуються копіями погосподарських книг та довідкою Довжанської сільради №02-12/78 від 11.02.192015 року ( а.с.15-21).

Саме на імя ОСОБА_12, як власника житлового будинку №11 по вул. Франка, в с. Довге, був виданий звідний акт вартості будівель і споруд станом на 30.07.1986 року (а.с.71).

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до цивільних відносин, що виникли у період чинності ЦК УРСР 1963 року, застосовуються норми ЦК УРСР.

Згідно ст. 86 ЦК УРСР 1963 року та ст.ст. 2, 4, 12, 13, 48, 49 Закону України «Про власність» (чинних на день виникнення спірних правовідносин), право власності в Україні охороняється законом; держава забезпечує стабільність правовідносин власності; кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими; власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном; всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; громадянин набуває права власності на доходи від індивідуальної праці, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом; об'єктами права приватної власності, у тому числі, є жилі будинки; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, положення щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, довічного успадковуваного володіння або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором; володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Згідно ст. 55 ЦК УРСР 1963 року власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Свідоцтво про право власності №242 від 06.11.1974 року, що видане ОСОБА_12 на житловий будинок №11, по вул.Франка, в с.Довге, не оскаржувалося, не скасовано, отже є чинним.

Доказів правомірного вилучення майна (житлового будинку) у законного власника ОСОБА_12 або позбавлення його права власності суду не надано.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону, на житловий будинок №11, по вул. Франка, в с.Довге, Довжанською сільською радою 13.01.1999 року на ім'я ОСОБА_10 видано нове свідоцтво про право власності №9, без скасування попереднього свідоцтва про право власності, що було видано на імя ОСОБА_12

Представник Довжанської сільради в судовому засіданні не могла пояснити підстави видачі свідоцтва про право власності №9 від 13.01.1999 року на імя ОСОБА_10, не могла надати документи, на підставі яких вказане свідоцтво було видано.

Не могла вона надати суду також і рішення Довжанської сільської №9 від 13.01.1999 року, яким вирішено про передачу у власність ОСОБА_10 житлового будинку №11, по вул. Франка, в с.Довге та на підставі якого видане спірне свідоцтво про право власності.

Не надано суду пояснень і з приводу того, що під №09 від 13.01.1999 року в Довжанській сільраді рахується рішення «Про надання дозволу ОСОБА_18 на продаж акцій підприємства від імені неповнолітньої дочки», а не про передачу ОСОБА_10 у власність житлового будинку (а.с.72).

З довідки КП «Іршавське БТУ» №4 від 16.01.2014 року вбачається, що не дивлячись на чинність свідоцтва про право власності №242 від 06.11.1974 року на будинок №11, по вул. Франка, в с.Довге, що видане ОСОБА_12, та відсутність яких-небудь документів, що підтверджують перехід права власності від одного власника до іншого, бюро техінвентаризації 21.01.1999 року зареєструвало свідоцтво про право власності №9 від 13.01.1999 року, що видано на цей же житловий будинок на імя ОСОБА_10 ( а.с.14).

Дана обставина є порушенням п.п. 2.2, 2.4, 2.5 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 р. N 121 (діяла на виникнення спірних правовідносин), згідно яких, реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна поділяється на первинну та поточну; після проведення первинної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна бюро технічної інвентаризації повинно здійснювати державну реєстрацію всіх змін у правовому стані цього об'єкта, тобто проводити поточну реєстрацію; поточна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна - це реєстрація переходу права власності від одних власників до інших.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1, відповідачі не могли надати суду доказів, які б підтверджували законність прийняття Довжанською сільрадою рішення №09 від 13.01.1999 року про видачу ОСОБА_10 свідоцтва про право власності №09 від 13.01.1999 року на житловий будинок, власником якого був ОСОБА_19

Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним рішення Довжанської сільради №9 від 13.01.1999 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності №9 від 13.01.1999 року, а також їх скасування є підставними і такими, що підлягають задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 27.01.1999 року, ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_11 належний їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності №9 від 13.01.1999 року житловий будинок №11, по вул. Франка, в с.Довге (а.с.12). Вказаний договір дарування посвідчений державним нотаріусом Іршавської держнотконтори 27.01.1999 року за реєстровим №281.

Згідно ст. ст. 48, 59 ЦК УРСР 1963 року, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону; угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Оскільки оспарюваний договір дарування житлового будинку був укладений ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності від 13.01.1999 року, виданного на підставі рішення сільради №09 від 13.01.1999 року, які визнані судом незаконними/недійсними та скасовані, суд вважає, що позовна вимога про визнання недійсним та скасування договору дарування також підлягає задоволенню.

Крім того, згідно ст.ст. 128, 227, 243, 244 ЦК УРСР 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі; договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому; до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила, що передбачені для договорів купівлі-продажу; договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

У судовому засіданні встановлено, що обдарований за спірним договором від 27.01.1999 року ОСОБА_11 ніколи в житловому будинку №11, по вул. Франка, в с.Довге, не проживав та участі в утриманні будинку не приймав. Дані обставини підтверджуються виписками з погосподарської книги с. Довге, договорами страхування майна та рахунками на оплату електроенергії ( а.с.17-21, 22-25, 26-30).

В Довжанській сільраді відсутні не тільки відомості про укладення і реєстрацію спірного договору дарування від 27.01.1999 року та належність будинку №11, по вул. Франка, в с.Довге на праві власності ОСОБА_11, але і відомості про належність вказаного будинку дарувальнику ОСОБА_10 Дані обставини підтверджуються тими ж виписками з погосподарської книги с. Довге, а також довідками сільради №02-12/78 від 11.02.2015 року, №02-12/617 від 03.12.2014 року ( а.с.15, 16). Не заперечувала дані обставини в судовому засіданні і представник Довжанської сільради.

До листопада 2014 року не було відомо про існування договору дарування від 27.01.1999 року і «належність» житлового будинку на праві власності ОСОБА_11 і його вдові та спадкоємцю відповідачу по справі ОСОБА_3 Дана обставина підтверджується апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іршавського райсуду від 14.08.2013 року та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20.03.2015 року ( а.с.9-11, 74-75).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У судовому засіданні встановлено, що власник житлового будинку (згідно свідоцтва про право власності №242 від 06.11.1974 року) ОСОБА_12 помер 09.11.1975 року. Будинок збудований під час шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Після смерті ОСОБА_12 спадщину прийняли спадкоємці першої черги, у тому числі і позивачка ОСОБА_1 (а.с.15). Свідоцтво про право на спадщину оформлене не було. Згідно погосподарських книг села, після смерті ОСОБА_12 власником будинку №11 по вул. Франка в с. Довге рахувалася його вдова - ОСОБА_13, яка померла 01.08.2012 року. Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину за покійною ОСОБА_13 ( а.с.16, 17-21).

Рішенням Іршавського райсуду від 14.08.2013 року задоволено позов ОСОБА_1 і визнано за нею право власності на спадкове майно - будинок №11 по вул. Франка в с. Довге (а.с.6-7). Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20.03.2015 року рішення Іршавського райсуду від 14.08.2013 року скасовано (а.с.74-75). Апеляційне провадження здійснювалося за скаргою ОСОБА_3 від 09.12.2014 року ( а.с.9-11).

У рішенні апеляційного суду зазначено, що судом першої інстанції під час вирішення питання про визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок в порядку спадкування, не враховано наявність інших спадкємців першої черги, які прийняли спадщину, а отже і їхньої частки у спадковому майні. Крім того, вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_3 особи, яка не булла залучена до участі у справі.

Отже, оскаржувані рішення сільради від 13.01.1999 року, свідоцтво про право власності від 13.01.1999 року та договір дарування від 27.01.1999 року порушують права позивача ОСОБА_1, як спадкоємця ОСОБА_12 та ОСОБА_13, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України такі підлягають захисту.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 померли. Спадкоємцем ОСОБА_11 є відповідачка ОСОБА_3

Згідно ст.ст. 71, 76 ЦК України 1963 року та ст. ст. 257, 261 ЦК України, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки; перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов; право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

З поясненнь позивачки та матеріалів справи вбачається, що про існування оскаржуваних рішення сільради від 13.01.1999 року, свідоцтва про право власності від 13.01.1999 року та договору дарування від 27.01.1999 року вона дізналася тільки в ході апеляційного перегляду рішення Іршавського райсуду від 14.08.2013 року, яке здійснювалося за скаргою ОСОБА_3 від 09.12.2014 року.

З даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 24.02.2015 року, тобто, не пропустила строк позовної давності.

Враховуючи наведене суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Довжанської сільської ради є обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України та п.п. 13, 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає стягнути з ОСОБА_3 та Довжанської сільради на користь позивача ОСОБА_1 по 365.40 грн. судових витрат, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду ( а.с. 1, 35).

Керуючись ст. ст. 16, 21, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 48, 49, 55 ЗУ «Про власність» (діяв на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 42, 44, 48, 49, 59, 76, 80, 86, 128, 227, 243, 244 ЦК УРСР (діяв на час виникнення спірних правовідносин), ст. ст. 11, 15, 57-60, 88 ч.1, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Довжанської сільської ради Іршавського району №09 від 13.01.1999 року про передачу у приватну власність ОСОБА_10 житлового будинку №11, що по вул. Франка, в с. Довге, Іршавського району.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок №11, що по вул. Франка, в с. Довге, Іршавського району, що видане ОСОБА_10 на підставі рішення Довжанської сільської ради Іршавського району №09 від 13.01.1999 року та зареєстрованого в Іршавському інвентар бюро 21.01.1999 року за реєстровим №82.

Визнати недійсним та скасувати договір дарування житлового будинку №11, що по вул. Франка, в с. Довге, Іршавського району, що укладений 27 січня 1999 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11, посвідчений державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори 27 січня 1999 року за №281.

Стягнути з ОСОБА_3 та Довжанської сільської ради Іршавського району на користь ОСОБА_1 по 365 (триста шістдесят пять) грн. 40 коп. судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських