У Х В А Л А

Іменем України

04.02.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.,

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу та рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Виноградівського районного суду від 24 жовтня 2014 року, якою у задоволенні клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи відмовлено, а також на рішення цього суду від 24 жовтня 2014 року, яким з неї на користь ОСОБА_3 стягнуто 6000 доларів США, що еквівалентно 70369 гривень боргу за договором позики та 703,70 гривень судового збору.

У апеляційній скарзі просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну, і призначити повторну судово-почеркознавчу експертизу, а також скасувати рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Зокрема зазначає, що судом помилково був встановлений факт існування договору позики між апелянтом та позивачем.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Стосовно причини неявки представника відповідача ОСОБА_5, зазначеної нею у заяві від 02.02.2015 р., то колегія суддів таку не визнає поважною.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 гроші в сумі 6000,00 доларів США, які зобов'язалася повернути до 12.04.2012 року року, про що написала розписку, яка була складена і передана ОСОБА_2 21.02.2012 року (а.с.86).

З висновку №2798/2799 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України від 26.09.2014 року слідує, що підпис від імені ОСОБА_1, який розташований на розписці від 21.02.2012 р., виконаний самою ОСОБА_1 Ознак, котрі б свідчили про те, що даний підпис виконано навмисно зміненим почерком чи під впливом збиваючих факторів (природних, штучних) - експертом не виявлено.

Рукописний текст, а саме «Я ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 6 тисяч доларів в залох даю Будівельний паспорт та будинкову книгу до 12.04.2012 р.», виконаний самою ОСОБА_1 Ознак, котрі б свідчили про те, що даний рукописний текст виконано навмисно зміненим почерком чи під впливом збиваючих факторів (природних, штучних) - експертом не виявлено.

Рукописний запис, яким виконана дописка в кінці розписки, а саме «Розписка складена та передана мені 21 лютого 2012 ОСОБА_2.» та підпис, виконані самим гр.ОСОБА_2.

Надати відповідь на запитання : Чи дописка в кінці розписки «Розписка складена та передана мені 21 лютого 2012 ОСОБА_2.» зроблена по часу одночасно із складанням основного змісту розписки?, Чи відповідає час виготовлення розписки даті, яка вказана в ній, або він виготовлений пізніше?, Чи здійснено рукописний текст всієї розписки від 21 лютого 2012 року одночасно по часу? - не надається можливим, з причин вказаних в п.11 дослідницькій частині висновку (а.с.89-92).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частин 1,2 статті 207 і частини 2 статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою укладення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Аналогічні правові позиції містяться в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа 6-79 цс 14), які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановивши, що між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідачка ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 позику в сумі 6000,00 доларів США, які зобов'язалася повернути у строк до 12.04.2012 року, але до цього часу так і не повернула, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача суми боргу в розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно 70369 гривень.

Також судом першої інстанції правильно відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи, оскільки висновок від 26.09.2014 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України, який міститься в матеріалах справи, є обґрунтованим, таким, що не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає сумнівів в його правильності, що виключає призначення по справі повторної експертизи в порядку, передбаченому ч.2 ст.150 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала та рішення суду першої інстанції у відповідності до ч.1 ст. 308 та п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягають залишенню без зміни, а апеляційна скарга ОСОБА_1 відхиленню, оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону, а рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу та рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :