Провадження № 22-ц/780/2199/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 29 20.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрат, пов'язаних з оплатою послуг за складання звіту про оцінку матеріального збитку,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що в результаті дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 03 вересня 2014 року з вини ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «Омега» (далі - ПрАТ «АСК «Омега»), належний йому на праві власності автомобіль «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень, а його неповнолітній син ОСОБА_4, який знаходився у автомобілі в якості пасажира, отримав легкі тілесні ушкодження. Зазначав, що відповідно до звіту №76/1 про оцінку колісного транспортного засобу від 22 вересня 2014 року вартість матеріального збитку у зв'язку з пошкодженням належного йому автомобіля становить 149 213 грн. 30 коп., за складання якого позивач сплатив 823 грн. Вказував, що ПрАТ «АСК «Омега» частково відшкодувало йому матеріальну шкоду у розмірі 49 000 грн.

Крім того, внаслідок ДТП як позивачу, так і його сину завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо його сина. Син переніс сильний фізичний біль та тривале лікування, у зв'язку з чим втратив спокій, став знервованим та втратив нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя.

Посилаючись на вказані обставини, позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 101 036 грн. 30 коп., 30 000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди його сину ОСОБА_4, 5000 грн. у відшкодування завданої йому моральної шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та судовий збір у розмірі 1253 грн. 96 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП у розмірі 100 213 грн. 33 коп., вартість послуги за складання звіту про оцінку матеріального збитку у розмірі 823 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та судовий збір у розмір 1253 грн. 96 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, витрат пов'язаних з оплатою послуг за складання звіту про оцінку матеріального збитку, а також витрат на правову допомогу і судового збору та стягнути з нього на користь позивача 77 483 грн. 70 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та судові витрати у розмірі 774 грн. 83 коп., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 100 213 грн. 30 коп., суд першої інстанції виходив із того, що оспорювана сума 100 213 грн. 30 коп. є різницею між загальним розміром матеріальної шкоди, визначеної у звіті про оцінку колісного транспортного засобу від 22 вересня 2014 року та сумою страхового відшкодування у розмірі 49000 грн., яка виплачена ПрАТ «АСК «Омега» позивачу.

При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення відшкодування матеріальної шкоди на суму ПДВ у розмірі 22 729 грн. 60 коп., посилаючись на те, що ні ПрАТ «АСК «Омега, ні відповідач ОСОБА_5 не мали заперечень щодо проведення оцінки пошкодженого автомобіля позивача і ПрАТ «АСК «Омега» частково відшкодувало позивачу матеріальну шкоду у розмірі 49 000 грн.

Однак повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 03 вересня 2014 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «СHEVROLET COLORADO», д.н.з. НОМЕР_2 по проспекту Кн. Володимира у м. Біла Церква порушив Правила дорожнього руху та зіткнувся з належним позивачу автомобілем «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_1. Внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2, автомобіль «FORD FOCUS» отримав механічні пошкодження, а неповнолітній син позивача - ОСОБА_4, який знаходився у автомобілі в якості пасажира, отримав легкі тілесні ушкодження, що сторонами не заперечується.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04 квітня 2014 року, відповідач ОСОБА_2 застрахував свою цивільну відповідальність у страховій компанії ПрАТ «АСК «Омега». Даним полісом визначено ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 100 000 грн., а за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн. Розмір франшизи - 1000 грн. (а.с.21).

Встановлено, що відповідно до звіту № 67/1 про оцінку колісного транспортного засобу від 22 вересня 2014 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_1 складає 149 213 грн.30 коп., в тому числі ПДВ у розмірі 22 729 грн. 60 коп. (а.с.23, 57-78).

13 листопада 2013 року ПрАТ «АСК «Омега» склало страховий акт № 3255-ЦВ, на підставі якого ОСОБА_3 виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн., що не заперечується сторонами.

Також встановлено, що 22 березня 2014 року позивач оплатив вартість послуг за складання звіту про оцінку матеріальної шкоди у розмірі 823 грн., що підтверджується квитанцією від 22 березня 2014 року (а.с.22).

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збиток у вигляді ПДВ виникає виключно при ремонті автомобіля у платника зазначеного податку. При ремонті транспортного засобу у особи, що не є платником ПДВ збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом.

Однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження проведення ремонту автомобіля позивача та сплати ПДВ і таких доказів відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України позивач суду не надав.

При цьому колегія суддів враховує, що наведений вище звіт № 67/1 про оцінку автомобіля позивача від 22 вересня 2014 року не є підставою для виникнення податкових зобов'язань, що виникають з надання послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, оскільки зазначені зобов'язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуг з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для стягнення суми ПДВ у розмірі 22 729 грн. 60 коп., а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 77 483 грн. 70 коп. (100 213 грн. 30 коп. - 22 729 грн. 60 коп.).

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України на вказані вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 100 213 грн. 30 коп. з урахуванням суми ПДВ.

За таких обставин рішення суду в цій частині не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, наведені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору.

Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що такі витрати підтверджено актом виконаних послуг від 10 листопада 2014 року та протоколом узгодження ціни гонорару.

Однак із такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 та ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, є витратами, пов'язаними з розглядом справи, які несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2014 року позивач по справі ОСОБА_3 уклав з адвокатським об'єднанням «Компаньйон та партнери» в особі керуючого партнера ОСОБА_6 договір про надання правової допомоги, за яким об'єднання зобов'язалося надавати правову допомогу, представляти права і законні інтереси позивача у суді першої інстанції по даній цивільній справі (а.с. 36).

Згідно з додатком № 1 до вказаного договору про надання правової допомоги від 08 листопада 2014 року сторони встановили, що розмір гонорару за консультування, складання процесуальних документів та представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції складає 3 000 грн. (а.с.50).

Відповідно до протоколу узгодження ціни гонорару від 08 листопада 2014 року сторони узгодили розмір гонорару відповідно до часу (годин), яке адвокатське об'єднання «Компаньйон та партнери» приймає участь у наданні правової допомоги позивачу у розмірі 3000 грн. (а.с.51).

Як вбачається з акту виконаних послуг від 10 листопада 2014 року адвокатське об'єднання «Компаньйон та партнери» передало, а ОСОБА_7 прийняв наступні виконані роботи та надані послуги: прийняття зобов'язань об'єднанням перед клієнтом на представництво останнього в суді першої інстанції (вступ в справу), аналіз отриманих документів, складання позовної заяви, визначення тактики та стратегії участі представника у судовому процесі й підготовку до визначення такої тактики та стратегії участі представника у судовому процесі й підготовку до вирішення спору, безпосереднє представництво у даній цивільній справі. Загальна вартість вказаних послуг склала 3 000 грн. (а.с.52).

10 листопада 2014 року ОСОБА_3 оплатив адвокатському об'єднанню «Компаньйон та партнери» 3000 грн. за надання правової допомоги згідно договору від 08 листопада 2014 року та додатку №1 до нього, що підтверджується ксерокопією квитанції №21484990 (а.с.30).

Разом з тим, у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.213 ЦПК України не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу і такого документу відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України позивачем та його представником суду не надано.

Тому висновки суду першої інстанції про те, що витрати на правову допомогу підтверджено актом виконаних послуг від 10 листопада 2014 року та протоколом узгодження ціни гонорару, не заслуговують на увагу, оскільки відсутній розрахунок таких витрат на правову допомогу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу.

Таким чином рішення в частині стягнення правової допомоги підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України у зв'язку з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення, згідно з яким підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальна шкода, заподіяна внаслідок ДТП у розмірі 77 483 грн. 70 коп. та витрати, пов'язані з оплатою послуг за складання звіту про оцінку матеріального збитку у розмірі 823 грн.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржується, тому відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач при подачі позову про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрат, пов'язаних з оплатою послуг за складання звіту про оцінку матеріального збитку сплатив судовий збір у розмірі 1010 грн. 36 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і позов ОСОБА_3 задовольняє частково, то понесені позивачем витрати присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 783 грн. 06 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат, пов'язаних з оплатою послуг за складання звіту про оцінку матеріального збитку, а також стягнення судових витрат - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрат, пов'язаних з оплатою послуг за складання звіту про оцінку матеріального збитку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 77 483 грн. 70 коп. та витрати, пов'язані з оплатою послуг за складання звіту про оцінку матеріального збитку у розмірі 823 грн., а всього 78 306 (сімдесят вісім тисяч триста шість) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 783 грн. 06 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді