АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 679/2261/14-ц
Провадження № 22-ц/792/269/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Власенка О.В.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю ОСОБА_1,

представника прокуратури Хмельницької області - Параскевича О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області про стягнення майнової та моральної шкоди з апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_1, з урахуванням збільшених під час розгляду справи в суді позовних вимог зазначив, що в період з 09.06.2011 року по 07.03.2014 року його було безпідставно обвинувачено у вчиненні злочину, щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою заступника начальника СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області від 07.03.2014 року кримінальне провадження відносно нього було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України.

За таких обставин, у відповідності з вимогами Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" на його користь слід стягнути моральну шкоду в розмірі 140 625 грн. та витрати, пов'язані з наданням юридичної допомоги в сумі 11 600 грн. за рахунок Державного бюджету України.

Рішенням Нетішинського міського суду від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 40194 грн. моральної шкоди та 11600 грн. матеріальної шкоди, в решті позову відмовлено. Судові витрати залишено на сторонах.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України (далі - казначейська служба) просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до неї.

Обґрунтовуючи вимоги апелянт зазначив, що підстав для стягнення з установи на користь позивача моральної та майнової шкоди немає, оскільки службою не було вчинено жодних дій або бездіяльності, які б свідчили про заподіяння моральних страждань ОСОБА_1 або майнової шкоди; суд помилково ототожнив казначейську службу з державою та залучив до участі в справі в якості відповідача.

В судове засідання представник казначейської служби не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В апеляційній скарзі перший заступника прокурора Хмельницької області просить змінити рішення суду в частині стягнення 11600 грн. майнової шкоди та в цій частині в позові відмовити.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначив, що суд допустив порушення вимог Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", оскільки розмір відшкодування шкоди у зв'язку з наданням юридичної допомоги в даному випадку повинен визначатися органом, який прийняв рішення про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 а у випадку незгоди з постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди позивач може оскаржити її до суду. Оскільки ОСОБА_1 не дотримався вказаних вище вимог закону, тому в суду не було правових підстав для задоволення позову в цій частині.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, апеляційну скаргу Державного казначейства України підтримав в частині обставин, зазначених у власній апеляційній скарзі, проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 140625 грн. та 11600 грн. майнової шкоди.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд не взяв до уваги ту обставину, що розмір моральної шкоди був ним розрахований на підставі методики ОСОБА_3, яка застосовується при проведенні судових експертиз, розмір якої становить 1 406 250 грн. Не враховано також тривалий характер моральних страждань, який становить 41 місяць, глибину внутрішніх переживань, створення неправдивих обвинувальних доказів, грубе порушення прав під час проведення слідчих дій, нормальних умов життя, незаконне засудження.

В суді апелянт підтримав подану ним апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційних скарг інших сторін в справі заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини, які мають значення для справи, дав належну оцінку доказам, в результаті чого прийшов до правильного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 09.06.2011 року відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, 22.06.2011 року накладено арешт на майно позивача.

22.02.2012 року обвинувачення ОСОБА_1 було змінено з ч. 2 ст. 368 КК України на ч. 4 ст. 368-3 КК України.

23.04.2012 року Нетішинський міський суд виніс вирок, яким визнав винним позивача за ч. 4 ст. 368-3 КК України. 16.08.2012 року цей вирок був скасований апеляційним судом Хмельницької області.

07.09.2012 року прокурором м. Нетішина дії ОСОБА_1 було перекваліфіковано на ч. 1 ст. 355 КК України.

31.01.2013 року Нетішинським міським судом позивача було засуджено за ч. 1 ст. 355 КК України, однак ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12.06.2013 року вказаний вирок був скасований.

07.03.2014 року заступником начальника СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області було прийнято постанову про закриття кримінального провадження за фактом примушування до виконання цивільно-правових зобов'язань ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України.

Таким чином під слідством та судом позивач перебував 33 місяці (з 09.06.2011 року по 07.03.2014 року).

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюються оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01.12.1994 року, № 266/94-ВР, у випадках, передбачених в статті 1 цього Закону громадянинові відшкодовується, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги.

Згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону України від 01.12.1994 року, № 266/94-ВР, п.п. 11, 12 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюються оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутися із скаргою до відповідного прокурора.

Пунктом 6 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюються оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого наказами МЮУ, ГПУ, МФУ від 04.03.96., №6/5/3/41, громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п. 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз'ясняє куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.

Згідно з п. 10 вказаного вище Положення, відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюються оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної чи наглядної інстанції.

Відповідно до п. 11 цього Положення для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися, зокрема при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки Нетішинським МВ УМВС України вищевказаний обов'язок перед ОСОБА_1 виконано не було, тому порушені права останнього в частині відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою ним правової допомоги підлягають захисту в судовому порядку.

Слід також звернути увагу на те, що за зверненням ОСОБА_1 за роз'ясненням його прав щодо відшкодування шкоди було надано письмову відповідь за підписом першого заступника начальника, начальника СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області майора міліції Рижака І.І., датовану 28.10.2014 року, № П-372, згідно з якою відповідна інформація міським відділом міліції не надається, тому з цим питанням заявник може звернутися до юридичних консультацій або адвоката.

Такий висновок суду повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який в остаточному рішенні в справі №1751/03 від 19.12.2009 року „Мацюк проти України" зазначив, що у цій справі має місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через відсутність доступу до суду.

При цьому судом було встановлено, що 20 лютого 2002 року заявник звернувся до суду з позовом до податкової міліції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення щодо нього кримінальної справи. Позовну заяву було розглянуто у судах трьох інстанцій, але позов було залишено без розгляду, оскільки відповідно до статті 12 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюються оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", сума відшкодування матеріальної шкоди встановлюється постановою відповідного органу державної влади, тобто податковою міліцією. Національні суді зазначили, що орган податкової міліції повідомив заявника про безпідставність його вимог листом, а не виніс постанову, як цього вимагає Закон.

До Європейського суду з прав людини заявник скаржився за п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людин і основоположних свобод", відповідно до якого кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

При цьому суд правомірно взяв до уваги в якості належних та допустимих доказів понесених ОСОБА_1 витрат на оплату юридичної допомоги квитанції, касовий ордер та розписки, які не були спростовані відповідачами, що підтверджують розмір сплачених ним коштів адвокатам під час здійснення щодо нього кримінального провадження.

Частково задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що з врахуванням вимог закону та встановлених обставин справи позивач має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди, яка була йому заподіяна в зв'язку з незаконним притягненням як обвинуваченого, накладення арешту на майно, правильно визначивши розмір цієї шкоди - 40 194 грн.

Статтею 4 Закону „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюються оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

Пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року, № 4 передбачено, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати суд при вирішення цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Діючи у відповідності з вимогами закону та фактичними обставинами справи суд обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 в мінімальній сумі 40194 грн.

При цьому розрахунок суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, наданий позивачем не прийнято судом до уваги правомірно.

Визначення розміру моральної шкоди в даному випадку має правовий характер, за чинним законодавством відноситься до виключної компетенції суду, обставини її заподіяння та розмір підлягають доказуванню стороною у відповідності з вимогами ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України.

Вказаний вище розрахунок ОСОБА_1 не відповідає встановленим обставинам справи та не ґрунтується на доказах, тому при визначенні розміру моральної шкоди його не слід приймати до уваги.

Порядком виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженим наказом Держказначейства України від 21.04.2006 року, №130 визначено, що виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури а також судів здійснюється Державним казначейством України за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно виходив з того, що стягнення шкоди, заподіяної позивачу незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку казначейської служби, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України.

Питання розподілу судових витрат між сторонами було вирішено судом з дотриманням вимог ст. 88 ЦПК України.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Фурсевич О.В. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 29, 30