Справа № 451/1121/14 Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/1372/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді - Берези В.І., суддів - Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання - Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Відшкодування» в особі директора Ганджа Андрія Антоновича, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Відшкодування» в особі директора Ганджа Андрія Антоновича, діє в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4, Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Відшкодування», яке діє в інтересах позивача ОСОБА_3, до ОСОБА_4, Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача, який діє в її інтересах А. Ганджа, просить таке скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає неправильним та неповним дослідження доказів, їх оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Суд невірно застосував норми матеріального права. Суд вважав, що позивач порушив порядок отримання страхового відшкодування, не звернувся щодо виплат страхового відшкодування до МТСБУ, однак такі виплати можуть відбуватись як за рішенням страховика так і за рішенням суду. Суд безпідставно відмовив у стягненні моральної шкоди з відповідача ОСОБА_4, який володів транспортним засобом -учасником ДТП. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкода завдана внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. В даному випадку моральна шкода відшкодовується незалежно від вини заподіювача. Суд безпідставно відмовив у виплаті шкоди за втрату годувальника з двох відповідачів, не врахував, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, в інтересах якої подана апеляційна скарга ОСОБА_6, який таку підтримав, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7, представника МТСБУ - Приступу Л.Л., які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 03 год. 30 хв., по вул. Б.Хмельницького у місті Червоноград, Львівської області сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув пішохід гр. ОСОБА_9. Наїзд на потерпілого здійснив водій легкового автомобіля "Фольксваген Гольф" - ОСОБА_4.

30.10.2013р. слідчий ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській обл. Олійник С.Ю. виніс постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Позивачка є матір'ю загиблого ОСОБА_9, який трагічно загинув у ДТП та яка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просить стягнути з відповідача кошти в сумі 400 000 грн.- компенсації за заподіяну моральну шкоду та 653 076,50 грн. - компенсації за втрату годувальника. Крім того, просить стягнути з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на її користь 100000 грн. компенсації за втрату годувальника та 13 764,00 грн. моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування шкоди до відповідача МТСБУ, суд першої інстанції зазначив про те, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м.Червоноград, по вул.Б.Хмельницького, Львівської області до дня подання заяви до суду, жодних звернень від позивача до МТСБУ стосовно виплати страхового відшкодування не надходило, позивач порушив порядок отримання від МТСБУ страхового відшкодування, що визначений чинним законодавством України, тому прийшов до висновку, що позовні вимоги до МТСБУ про відшкодування 100000 грн. компенсації за втрату годувальника та 13764,00 грн. моральної шкоди є безпідставними і не підтвердженими жодним доказом.

Відмовляючи у задоволенні вимог і до відповідача ОСОБА_4, зазначив про те, що на момент завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки відповідач застрахував свою відповідальність як співвласник джерела підвищеної небезпеки. А відтак, відповідальність за шкоду, заподіяну належним йому у співвласності джерелом підвищеної небезпеки, наступає в порядку, визначеному ст. 1194 Цивільного кодексу України, а саме, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Сторона позивача не зверталась до Моторного (транспортного) страхового бюро з заявою про надання страхового відшкодування і у зв'язку з втратою годувальника, та зробив висновок про те, що лише у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої шкоди, у відповідача виникає обов'язок з відшкодування у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Моторне (транспортне) страхове бюро України МТСБУ є некомерційним єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам та у своїй діяльності керується Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - який є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини у сфері страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Серед основних завдань МТСБУ є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

МТСБУ не є страховиком (не здійснює страхову діяльність, не має відповідної ліцензії на страхування, а проводить лише регламентні виплати у випадках, передбачених законом).

Зокрема, положеннями ст.35 Закону встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися, зокрема і зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують. Окрім цього, Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів, оскільки Страховиком та МТСБУ відшкодовуються лише належним чином підтверджений розмір завданої шкоди.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п.16 зазначається, що відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього закону, зобов'язані врахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Стаття 1202 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди. Зокрема, визначено, що відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами.

Вимоги позивача стосуються стягнення моральної шкоди та відшкодування шкоди за втрату годувальника з обох відповідачів.

Відповідно до ч.2 ст. 1200 ЦК України, особам які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Позивачем розрахунок подано однією сумою, що не відповідає вимогам ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вимогам ст.ст. 1200, 1202 ЦК України. Окрім того, розрахунком враховано частку потерпілого та лише позивача, всупереч відомостей, які свідчать про те, що на утриманні потерпілого була його дружина та неповнолітня дитина, які проживали з потерпілим за адресою - АДРЕСА_1, як зазначено, він проживав за цією адресою також і з сестрою дружини та її неповнолітнім сином /а.с.37 протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 у матеріалах досудового розслідування/.

Як видно з матеріалів справи, з моменту дорожньо- транспортної пригоди 04.08.2013 року жодних звернень до МТСБУ стосовно виплат страхового відшкодування не було, відсутність таких звернень сторона позивача не заперечує. Як видно з матеріалів справи та підтверджено сторонами в судовому засіданні в ході кримінального провадження за фактом даного ДТП позивачка не заявляла жодних цивільних позовів. З пояснень представника відповідача ОСОБА_4 встановлено, що витрати на поховання, інші витрати, які потребувала позивачка та сім`я потерпілого, були компенсовані ОСОБА_4 добровільно та як наслідок таких відшкодувань написана і нотаріально засвідчена заява позивачки ОСОБА_3 про те, що будь-яких матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_4 з приводу даного ДТП вона не має і не матиме у майбутньому /а.с. 38/.

Враховуючи наведене, рішення суду відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1ст.308, ст.ст.313, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Відшкодування» в особі директора Ганджа Андрія Антоновича в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.