У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка А.В.,Нагорняка В.А.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення суми страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі − ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 грудня 2008 року було викрадено його транспортний засіб Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, який був застрахований у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за договором страхування від 09 липня 2007 року № 021.30668.3003.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відмовилося виплатити страхове відшкодування, оскільки ОСОБА_6 не надав комплект ключів від автомобіля та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, як того вимагав п. 12.2.5 договору страхування.

16 липня 2013 року ОСОБА_6 передав відповідачу наявні в нього ключі від автомобіля та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, але відповідач свого обов'язку щодо виплати страхового відшкодування не виконав, що зумовило звернення до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, керувався тим, що оскільки ОСОБА_6 не виконав умов договору про передачу повного комплекту ключів ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідач правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п.12.2.5, 12.2.6, 14.1.13 договору страхування.

Такий висновок судів є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які правильно застосовані з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судами встановлено, що 09 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», та ОСОБА_6 було укладено договір страхування транспортних засобів № 021.30668.3003. Згідно з додатком 1 до договору застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску на страхову суму в розмірі 166 668 грн.

30 грудня 2008 року було викрадено застрахований транспортний засіб Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності позивачу.

31 грудня 2008 року ОСОБА_6 звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку, а саме: викрадення транспортного засобу Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в ніч з 30 грудня на 31 грудня 2008 року за адресою: вул. Озерна, 6, м. Київ (а. с. 20).

13 лютого 2009 року Оболонським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві повідомлено позивача щодо прийняття рішення про відмову в порушені кримінальної справи. Постановою оперуповноваженого відділу карного розшуку Оболонського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Києві від 10 березня 2009 року повторно відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом незаконного заволодіння автомобілем позивача.

Листом від 25 березня 2009 року № 598 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що в порушені кримінальної справи щодо незаконного заволодіння автомобілем позивача відмовлено.

Постановою заступника прокурора Оболонського району м. Києва від 20 липня 2009 року порушено кримінальну справу № 55-3017 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України (а. с. 21).

26 січня 2010 року представник ОСОБА_6 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про перегляд рішення від 25 березня 2009 року № 598.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна», розглянувши заяву про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, 27 січня 2010 року та 01 лютого 2012 року запропонувало ОСОБА_6 та його представнику надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та повний комплект ключів від транспортного засобу згідно з умовами п. п. 12.2.5, 12.2.6 договору страхування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди керувались тим, що дана вимога виконана не була, що відповідно до п. 14.1.13 договору є перешкодою для здійснення виплати страхового відшкодування.

Відповідно до п. п. 12.1 договору страхування передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться Страховиком на підставі письмової заяви на виплату страхового відшкодування від Страхувальника/Вигодонабувача і страхового акту (аварійного сертифікату), що складається Страховиком.

Згідно з п. п. 12.2 договору страхування підтвердження настання страхового випадку і визначення розміру страхового відшкодування здійснюється на підставі наступних документів, зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і повного комплекту ключів від транспортного засобу − у випадку незаконного заволодіння ним (п. п. 12.5).

Крім того, судами встановлено, що наявність другого комплекту ключів від автомобіля у позивача підтверджується довідками Оболонського РУ ГУ МВС України від 22 січня 2010 року про те, що ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу до матеріалів кримінальної справи в якості речового доказу не долучалися; від 14 грудня 2011 року про те, що 30 серпня 2011 року ОСОБА_6 було повернуто під зберігальну розписку свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від замка запалювання з брелоком від сигналізації; заявою на страхування Автокаско від 23 липня 2008 року про страхування за наявності засобів захисту: імобілайзер, тривожна сигналізація, наявності оригіналів ключів від застрахованого автомобіля.

Будь-яких зауважень щодо комплектності, в тому числі і кількості ключів від автомобіля, заява про страхування ОСОБА_6 не містить.

З урахуванням наведеного колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк