У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним договору поруки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, просила визнати недійсним договір поруки, укладений між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») 4 грудня 2006 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у вересні 2013 року їй стало відомо від її колишнього чоловіка ОСОБА_4. про розгляд Рівненським міським судом Рівненської області позову про стягнення з неї на користь банку заборгованості, як із солідарного з ОСОБА_4. боржника, за договором поруки від 4 грудня 2006 року, який вона не укладала.

Із засобів масової інформації вона дізналася про те, що між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Укрпромбанк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань останнього, тому звернулась до ПАТ «Дельта Банк» із вимогою надати їй копії оспорюваного договору поруки.

Отримавши 1 жовтня 2013 року копії договору поруки від 4 грудня 2006 року, вона звернулась до суду із позовом про визнання цього договору недійсним із тих підстав, що такий не підписувала.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір поруки від 4 грудня 2006 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Укпромбанк» та ОСОБА_3

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 4 грудня 2006 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4. укладено кредитний договір № 152/КВ-06, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 21 000 доларів США до 3 грудня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 4 грудня 2006 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 152/Zпор-06.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи № 3283/3284/14-32/4414-33 від 27 червня 2014 року підпис від імені ОСОБА_3, що міститься у графі «ОСОБА_3» у договорі поруки № 152/Zпор-06 від 4 грудня 2006 року виконано не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано доказів на спростування висновку судової експертизи. Установивши відсутність волевиявлення ОСОБА_3 на укладення договору поруки, суд дійшов висновку про визнання його недійсним відповідно до ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із його висновками та залишив ухвалене ним рішення без змін. Апеляційний суд також виходив із того, що посилання банку на пропуск ОСОБА_3 строку позовної давності є необґрунтованим, оскільки про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором та оспорюваним договором поруки їй стало відомо у вересні 2013 року.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Встановивши, що підпис від імені ОСОБА_3 у графі «ОСОБА_3» у договорі поруки № 152/Zпор-06 від 4 грудня 2006 року виконано не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням її підпису, суди дійшли обґрунтованого висновку про визнання такого договору недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що матеріалами справи підтверджується обізнаність ОСОБА_3 про укладення оспорюваного договору поруки.

Письмова заява ОСОБА_3 про надання згоди її чоловіку на отримання ним кредиту від 24 жовтня 2006 року, в якій вона зобов'язалась нести солідарну відповідальність щодо виконання всіх умов кредитного договору, зміст кредитного договору, а також укладення ОСОБА_3 договору іпотеки не спростовують висновки судової експертизи і не свідчать про підписання ОСОБА_3 договору поруки, а отже її волевиявлення щодо його укладення.

З огляду на викладене, касаційна скарга публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник