АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріБасюк Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_5,

представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідача ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_8 про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та визначення порядку користування власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №759/20530/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1333/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року позов задоволено./а.с. 47-48/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема безпідставно збільшено частку у майні позивача, що не відповідає його ідеальній частці. Зазначив, що 3/8 спірної квартири належить йому, інші 3/8 ОСОБА_8, частка ОСОБА_5 складає ј, однак квартира складається з двох ізольованих кімнат, житловою площею 10, 2 кв.м та 17 кв.м., частки в натурі не виділялись. Оскільки він проживає в кімнаті площею 17 кв.м. разом з дружиною та двома дітьми, ОСОБА_8 проживає також в цій кімнаті разом з дружиною та дитиною, у справі не було призначено будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції порушив житлові права інших співвласників спірної квартири щодо належних іншим співвласникам часток квартири. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі / а.с. 137-138/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема необґрунтовано збільшена частка позивача у спірній квартирі, оскільки він має право на 6, 8 кв.м., виходячи з площі квартири, а за рішенням суду йому виділено кімнату, площею 10, 2 кв.м. Зазначив також, що проживати разом з дружиною та дитиною у спірній квартирі не мав можливості, оскільки позивач чинив йому перешкоди, що підтверджується зверненнями до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Суд першої інстанції не мотивував доводи щодо збільшення частки позивача, порушуючи права інших співвласників. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову / а.с. 152-154/.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині визначення порядку користування спірною квартирою, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 належить 1/4 частина квартири на підставі свідоцтва про права на спадщину за заповітом від 19.03.2006 р., а відповідачам 3/4 частини на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2013 р., посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою. Квартира складається з двох окремих ізольованих кімнат жилою площею 10,2 кв. м. та 17 кв. м Загальна площа квартира складає 48,55 кв.м. /а.с.5,7-8/.

Задовольняючи позовні вимоги у частині вселення ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Апеляційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доводів на обґрунтування скасування рішення першої інстанції в цій частині не містять, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення в цій частині рішення суду першої інстанції без змін.

Задовольняючи позовні вимоги у частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, суд першої інстанції керувався п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», про те, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Встановивши, що ОСОБА_5 належить ј частина у спірній квартирі, що відповідно складає 6,8 кв.м. жилої площі та 11,83 кв.м. загальної площі, враховуючи, що в квартирі є лише дві жилі кімнати площею 17 кв. м. та 10,2 кв. м. та з урахуванням того, що зазначена площа меншої кімнати перевищує частку позивача лише на 3,4 кв.м., суд першої інстанції виділив в користування позивачу кімнату площею 10,2 кв.м., а коридор 7,9 кв.м., кухню 6 кв.м., ванну кімнату 2,1 кв.м, вбиральню 1кв.м., вбудовані шафи 2,1кв.м. та лоджію 2,5кв.м. залишив в загальному користуванні, зазначивши, що визначення таким чином порядку користування квартирою не позбавляє співвласників права власності на належну кожному з них частину вказаної квартири.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виділяючи ОСОБА_5 у користування кімнату площею 10,2 кв.м., суд першої інстанції порушив вказаний принцип, безпідставно збільшивши його частку на 3,4 кв.м., порушивши при цьому права інших співвласників щодо розпорядження належних їм на праві власності часток спірної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року - задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року

- скасувати в частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, постановивши в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: