Номер провадження: 22-ц/785/1052/15
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш А.А.,

з участю секретаря Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення частки у спільній сумісній власності за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду Одеси від 25 листопада 2013 року, -

встановив:

05 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3, неодноразово їх уточнюючи, посилалася на те, що з ним вона перебувала у шлюбі з 24.12.2005 року, який розірвано 14.10.2011 року.

Від шлюбу у них є неповнолітня донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу ними за спільні кошти придбані транспортні засоби: автомобіль марки "Hyundai Tucson", 2008 року випуску та автомобіль марки "Toyota Camri", 1997р.в., а також причеп КДР 050100, 2009 р.в. та автомобіль марки "Toyota Camri", 1997р.в., які під час шлюбу відповідач відчужив без її згоди.

Крім того, 04.03.2011 року вони на спільні кошти придбали некапітальний пункт дрібно роздрібної торгової мережі (кіоск), що розташований за адресою: АДРЕСА_1, площею 13,67 кв.м.

Вказане майно ОСОБА_2 вважає їх з відповідачем спільною сумісною власністю. При цьому відповідач зареєстрований з 20.10.2009 року фізичною особою-підприємцем та в процесі здійснення підприємницької діяльності у період з 20.10.2009 року до 14.10.2011 року отримано дохід, який також підлягає розподілу.

ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості її частки в спільному майні подружжя за автомобіль "Toyota Camri" у розмірі 36 000,00 грн., за автомобіль "Hyundai Tucson 2.0" у розмірі 50 553,00 грн., за причеп у розмірі 1 710,00 грн., стягнути частку доходів отриманих відповідачем від підприємницької діяльності за період з 20.10.2009 року по 14.10.2011 року у розмірі 44 500,00 грн. та судові витрати.

Справа розглянута у відсутність представника відповідача та третіх осіб.

Рішенням Малиновського районного суду Одеси від 25 листопада 2013 року позов задоволено частково та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки "Hyundai Tucson" та на 1/2 частину автомобільного причепу. В задоволенні решти позову відмовлено.

Вважаючи оскаржуване рішення незаконним та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2- ОСОБА_6 звернулася до суду з апеляційною скаргою про його скасування з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Вважаючи оскаржуване рішення незаконним та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою про його скасування з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 24.12.2005 р. по 14.10.2011 р. перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5, 8).

15.11.2006 року народилася донька ОСОБА_7, на яку, за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.12.2011 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 870,00 грн. до досягнення дитиною повноліття (а.с.106).

23.08.2005 року відповідачем придбано автомобіль "Toyota Carina", 1995р.в., д.н. НОМЕР_6, який продано в 2007 року (а.с.9).

В період шлюбу, 16.12.2008 відповідачем придбано автомобіль "Hyundai Tucson 2.0", 2008 р.в., д.н. НОМЕР_1 (а.с.66-68), причеп КДР 050100, 2009 р.в., д.н. НОМЕР_2, № шасі НОМЕР_7, а також придбано некапітальний пункт мілкодрібної торгівлі сеті (кіоск), що розташований по АДРЕСА_2 (а.с.137).

01.02.2011р. між відповідачем та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради укладено договір оренди окремого індивідуально визначеного майна №1/2460 (а.с.83-85).

Відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності Одеси та за період 2009-2011 року ним було отримано дохід в розмірі 98 000,00 грн. (а.с.6,7, 28-35).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.03.2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, та визнано недійсним правочин з відчуження автомобіля марки "Hyundai Tucson 2.0", 2008 р.в., д.н. НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.63-65,203-206), так як зазначене майно являється спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно висновку експерта від 01.06.2013 року ринкова вартість автомобіля "Hyundai Tucson 2.0", 2008 р.в., д.н. НОМЕР_1, складає 101106,00 грн., ринкова вартість причепу КДР 050100, 2009 р.в., д.н. НОМЕР_2, № шасі НОМЕР_7, складає 3420,00 грн. (а.с.165-180).

Згідно довідки ГУМВС України в Одеській області від 26.09.2013р., станом на 21.09.2013 року автомобіль "Hyundai Tucson 2.0", 2008 р.в., д.н. НОМЕР_1 зареєстрований на ім"я ОСОБА_5 (а.с. 224).

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу згідно ст. 68 СК України не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, рухоме майно - автомобіль "Hyundai Tucson 2.0", 2008 р.в., та причеп КДР 050100, 2009 р.в.,придбане сторонами у період шлюбу для їх сім'ї за їх спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і належить їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках, у зв'язку з чим сторони мають рівні права відносно нього та відповідно на його розподіл між собою.

З роз'яснень п.23 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідністю взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідачем в період шлюбу відчужено ОСОБА_8, а потім ОСОБА_4 автомобіль "Toyota Camri", 1997р.в., д.н. НОМЕР_3, № кузова НОМЕР_8, який відповідач придбав за кошти від продажу автомобіля "Toyota Carina", 1995 р.в., д.н. НОМЕР_6, придбаного до шлюбу з позивачкою (а.с.150).

Позивач не оскаржувала договір про відчуження автомобіля "Toyota Camri", 1997р.в., д.н. НОМЕР_3, № кузова НОМЕР_8, у зв"язку з чим суд першої інстанції правомірно вважав, що відповідач діяв в інтересах сім'ї і фактично за згодою позивача продав його, а тому зазначений автомобіль не входить до складу спільного майна подружжя та не підлягає поділу між сторонами.

Також, на думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно вирішено спір і в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача частки доходів отриманих відповідачем від підприємницької діяльності в період шлюбу, оскільки в зазначений період часу сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет та кошти використані сторонами в інтересах сім'ї і на її потреби.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки "Hyundai Tucson", 2006 р.в., д/н НОМЕР_4 та автомобільний причеп КРД 050100, 2009р.в., синього кольору, державний номер НОМЕР_2 належить сторонам на праві спільної сумісної власності і частки у праві власності сторін на них є рівними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля марки "Hyundai Tucson", 2,0 2008р.в., сірий, державний номер НОМЕР_5, кузов № НОМЕР_9, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5, та на 1/2 частину автомобільного причепу КРД 050100, 2009р.в., синього кольору, державний номер НОМЕР_2, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 від 14.11.2009р.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання за відповідачем ОСОБА_3 права особистої власності на автомобіль марки "Hyundai Tucson", 2006 р.в., д/н НОМЕР_4, задоволенню не підлягають, оскільки не відносяться до способу захисту цивільних прав позивача відповідно до ст. 16 ЦК України, про що також вірно зазначив суд першої інсанції.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарг та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржники не надали жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які вони посилаються в апеляційних скаргах.

Таким чином, приведені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 307, п.1ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду Одеси від 25 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

А.А.Калараш