У х в а л а

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Горелкіної Н.А.,Євграфової Є.П.,
Дьоміної О.О.Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 26 листопада 2014 року і касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 535,23 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_6 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Не погодившись з ухваленими судовими рішеннями, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувані судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 7 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким позичальник одержав грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 4 тис. грн та сплатою 3 % на місяць з розрахунку 365 днів у році, що нараховуються на залишок непростроченої заборгованості, на строк, який відповідає строку дії картки (а.с. 9).

31 грудня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшив ліміт за кредитним договором до 4 600 грн, а 10 січня 2009 року банк зменшив цей ліміт до 2 580 грн.

Востаннє ОСОБА_6 здійснювала платіж 19 квітня 2007 року у розмірі 1 489,11 грн.

Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2008 року з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 345,29 грн (а.с. 5).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2011 року судовий наказ було скасовано.

За розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 має заборгованість у розмірі 14 242,56 грн, яка складається з: 2 573,49 грн заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами у розмірі 11 669,07 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 712,12 грн штрафу (процентна складова).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв'язку із цим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банком було пропущено строк позовної давності.

Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував та задовольнив позов частково, стягнувши з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 535,23 грн, так як вважав, що строк позовної давності у межах періоду з травня 2011 року до березня 2014 року не сплив.

Однак із таким висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи.

Згідно з статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до норми частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З огляду на те, що у зобов'язальних правовідносинах наслідком невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання є порушення суб'єктивного права кредитора, початком перебігу строку позовної давності є момент порушення цього права, беручи до уваги те, коли він довідався або міг довідатися про його порушення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки указано на ній (місяць і рік), картка дійсна до останнього календарного дня такого місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH) (а.с. 112).

Відповідно до положень частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи умови укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 кредитного договору та положення наведених правових норм, за договором про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Апеляційний суд на підставі розрахунку банку встановив, що ОСОБА_6 мала повністю погасити кредит до 25 червня 2011 року. Проте суд апеляційної інстанції у порушення вимог статті 212 ЦПК України належним чином не оцінив цей доказ та не зважив на те, що з матеріалів справи не вбачається підписання чи затвердження сторонами у будь-який інший спосіб такого графіку платежів (а.с. 104-105).

Крім того, суд не звернув уваги на те, що строк дії платіжної карти сплив у лютому 2013 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом 13 травня 2014 року, тобто після настання строку повернення кредиту в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд на вищенаведені обставини уваги не звернув та не з'ясував, на який строк укладено кредитний договір, чи співпадає він зі строком дії кредитної картки, в зв'язку з чим, зважаючи на положення статей 256, 261, 267 ЦК України, належним чином не вирішив питання про застосування строку позовної давності.

За таких обставин суд неправильно застосував норми матеріального права, в порушення норм процесуального права не встановив усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відтак ухвалене апеляційним судом рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, визначених частинами 2, 3 статті 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 26 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна
О.О. Дьоміна
Є.П. Євграфова
О.М. Ситнік