Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/462/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гарбуз О. А. Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

04.02.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Суржика М.М.,

при секретарі - Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Новоукраїнського районного управління юстиції на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області 03 жовтня 2014 року у справі про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Новоукраїнського районного управління юстиції Рибак Н.Л. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначала, що у ВДВС Новоукраїнського районного управління юстиції знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист, виданий Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області 25 червня 2014 року у справі про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 21 024 грн.91 коп. та судових витрат в розмірі 732 грн.95 коп.

Посилаючись на те, що боржник ухиляється від сплати боргу згідно виконавчого листа, отримав грошові кошти в рахунок належної йому орендної плати в сумі 3800 грн., проте кошти на погашення боргу не надав, за весь період виконавчого провадження сплатив стягувачу лише 500 грн., просила встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржнику ОСОБА_3 за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду (а.с.197).

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні подання (а.с.205).

В апеляційній скарзі ВДВС просить ухвалу суду скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та постановити нову ухвалу про задоволення подання державного виконавця (а.с.224-225).

В судове засідання апеляційної інстанції представник ВДВС, боржник ОСОБА_3 та стягувач ОСОБА_4, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не прибули (а.с.237-239). Про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відділом державної виконавчої служби Новоукраїнського районного управління юстиції 03 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 396//1259/13, виданого 25 червня 2014 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 21 024 грн.91 коп. на відшкодування матеріальної шкоди (а.с.198). Станом на 26 вересня 2014 року рішення суду виконано боржником частково, сплачено стягувачеві в рахунок відшкодування шкоди 500 грн..

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положенням ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» за державним виконавцем закріплено право звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника з України, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням чи рішенням іншого органу, що перебуває на виконанні.

Згідно з Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» подання державного виконавця повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

За приписами ч.5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Даних про те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику державним виконавцем не надано.

Згідно ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець, зокрема, має право: викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ (п.11 ч.3 ст.11 вказаного Закону).

Однак державним виконавцем до подання не надано доказів того, що з часу відкриття виконавчого провадження, а саме 03 липня 2014 року, боржник викликався до відділу виконавчої служби для з'ясування причин невиконання покладеного на нього рішенням суду обов'язку по сплаті грошових коштів, для з'ясування питання про несплату боргу після одержання в рахунок орендної плати ним 3800 грн..

Не надано такі докази державним виконавцем і до апеляційної скарги.

В матеріалах справи відсутні докази про здійснення державним виконавцем заходів з метою перевірки майнового стану боржника: встановлення його місця роботи, наявності заробітку, належності рухомого та нерухомого майна. Не надано також відомості про наявність чи відсутність у боржника документа, який дає право виїзду за межі України, доказів наміру боржника виїхати за межі України.

Сам факт невиконання боржником у добровільному порядку рішення суду не може беззаперечно свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків.

Особа, що має невиконані зобов'язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу або обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки до подання не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження його як боржника у праві виїзду за межі України.

Застосування визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації всіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого майнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.313,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Новоукраїнського районного управління юстиції відхилити.

Ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не підлягає касаційному оскарженню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України.

Головуюча суддя:

Судді: