АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ«УкрСиббанк» пред»явив вказаний позов до ОСОБА_2 та зазначало,що 02 лютого 2007 року між банком та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0,відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в іноземній валюті в сумі 105 480 швейцарських франків з кінцевим терміном погашення не пізніше 02.02.2028 року та процентною ставкою у розмірі 7,99% річних.

27.01.2011 року сторони уклали додаткову угоду №1 щодо зміни погашення кредиту.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконує взятих ним зобов»язань за умовами кредитного договору внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої на 24.02.2015 року становить 113366,56 швейцарських франків, яка складається з заборгованості за кредитом - 85719 швейцарських франків, заборгованості за відсотками -27 647,22 швейцарських франків,та пені у розмірі 210121,21 грн.,з яких пеня за прострочення сплати за кредитом - 35 257,47 грн. і пеня за прострочення сплати відсотків -174868,74 грн..

Не погодившись з вказаний позовом, ОСОБА_2 подала зустрічний позов про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 02 лютого 2007 року,посилаючись на те, що банком не виконано грошове зобов»язання за цим кредитним договором, що є підставою для його визнання недійсним,як це передбачено ч.1 ст.1051 ЦК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року зустрічний позов залишено без розгляду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року первісний позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 02 лютого 2007 року станом на 24.02.2015 року у розмірі 113 366,56 швейцарських франків,пеню у розмірі 210 121 грн.21 коп. та судовий збір у розмірі 3 654 грн..

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що судом не прийняті до уваги докази, які спростовують посилання банку на існування між нею та банком договірних відносин з моменту укладення договору про надання споживчого кредиту №0 від 02 лютого 2007 року. Так, заява на видачу готівки № 48 від 02.02.2007 року підтверджує видачу з операційної каси банку її власних коштів в національній валюті гривнях і не посвідчує видачу банком кредиту в швейцарських франках,як передбачено кредитним договором,на який посилається позивач. Судом не враховані підтвердження НБУ відсутність проведення банком будь-яких операцій на МВРУ 02 лютого 2007 року та відповідь самого позивача про наявність у неї відкритого у відділенні ПАТ «УкрСиббанк» рахунку в швейцарських франках,операції за якими не здійснювалися.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 02 лютого 2007 року між сторонами у справі було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит в іноземній валюті в сумі 105 480 швейцарських франків з кінцевим терміном погашення не пізніше 02.02.2028 року та процентною ставкою у розмірі 7,99% річних, які зобов»язалась повернути та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі на рахунок № НОМЕР_1 в АКІБ «УкрСиббанк» ( п.п 1.1., 1.2.).

Кредит надавався позичальнику для його особистих потреб, а саме на : Іпотечний кредит, шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_2, МФО 351005, у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням ( п.п.1.4.,1.5.).

Відповідно до п. 2.1. даного договору, у забезпечення виконання зобов»язань Позичальника Банком приймається застава нерухомості - однокімнатна квартира загальною площею 34.3 кв.м., з цільовим призначенням покупка квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_2.

27.01.2011 року за заявою ОСОБА_3 від 27.01.2011 року, в якій вона просила при проведенні реструктуризації по договору № 0 від 02.02.2007 року перенести дату погашення ануїтетного платежа на 25 число календарного місяця, ПАТ «УкрСиббанк» уклав з останньою Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 02.02.2007 року, якою погодили зміну схеми погашення кредиту шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу, розмір якого складає 682 швейцарських франка 38 сантимів з визначенням дня сплати ануїтетного платежу 25 числа кожного календарного місяця строку кредитування ( а.с.159).

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором № 0 від 02.02.2007 року, у період з 12.02.2007 року по10.08.2009 року, а також 25.02.2011 року, 25.03.2011 року , ОСОБА_3 погашала заборгованість за кредитом, здійснивши останній платіж 24.06.2011 року ( а.с.14 -15).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд встановив та виходив з того, що отримавши кошти в сумі відповідно до умов договору, відповідач свої зобов»язання за ним належним чином не виконує, щомісячні платежі не здійснює , тобто відмовилась від виконання взятого на себе зобов»язання , що призвело до порушення останньою умов договору, а тому у банку виникло право вимоги до позичальника .

Таке рішення суду є законним та обґрунтованим , відповідним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, що регулює правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Так, зазначаючи про те, що фактично коштів за кредитним договором вона не отримувала, ОСОБА_3 посилається на довідку НБУ про відсутність проведення позивачем будь-яких операцій на МВРУ 02 лютого 2007 року та відповідь самого позивача за № 51-4-15/258 від 20.11.2012 року про наявність у неї відкритого у відділенні ПАТ «УкрСиббанк» рахунку в швейцарських франках,операції за якими не здійснювалися.

Зазначені докази, на думку колегії суддів, не є належними та достовірними доказами безгрошовості договору про надання споживчого кредиту № 0 від 02.07.2007 року, укладеного між сторонами, оскільки довідка НБУ вказує лише на той факт, що 02.07.2007 року на МВРУ ПАТ «УкрСиббанк» - уповноважений банк, не здійснював операцію з купівлі-продажу швейцарських франків саме з Національним банком України, проте як відповідно до інформації з програми реєстрації заявок на здійснення операцій суб»єктами ринку на міжбанківському валютному ринку України , 02.07.2007 року ПАТ «УкрСиббанк» зареєстрував заявку на здійснення власної операції у межах лімітів власної відкритої валютної позиції , що узгоджується з Положенням про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління НБУ від 10.08.2005 року за № 281, а інформація у довідці № 51-4-15/258 від 20.11.2012 року свідчить лише про відсутність операцій на рахунку у період з 02.02.2007 року по 19.11.2012 року, однак не вказує на їх відсутність з дня його відкриття та по 02.02.2007 року включно ( а.с. 182-183).

Факт отримання ОСОБА_3 105 480 швейцарських франків за кредитним договором 0 від 02.07.2007 року та факт визнання свого зобов»язання по його погашенню підтверджується і Додатковою угодою, укладеною між сторонами 27.01.2011 року за ініціативою самої ОСОБА_3, що підтверджується її власноручно написаною заявою з проханням при проведенні реструктуризації по договору № 0 від 02.02.2007 року перенести дату погашення ануїтетного платежа на 25 число календарного місяця, а також здійсненням нею у період з 12.02.2007 року по 10.08.2009 року, а також 25.02.2011 року, 25.03.2011 року, 24.06.2011 року платежів щодо погашення кредиту .

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що подавши до ПАТ «УкрСиббанк» заяву про відмову від одержання кредиту за спірним договором 25.10.2012 року з підстав не надання банком кредитних коштів, до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним з підстав його безгрошовості, ОСОБА_3 звернулась лише 28.11.2014 року , який судом першої інстанції залишено без розгляду. Однак, оскарживши рішення суду про стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором, ухвалу суду першої інстанції про залишення її зустрічного позову без розгляду, не оскаржила .

До того ж , заперечуючи проти даного позову, ОСОБА_3 28.11.2014 року подала заяву про застосування позовної давності, що фактично є визнанням наявності між сторонами договірних правовідносин.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -