Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у.№ 310/3324/15
Провадження№22-ц/778/5111/15
Головуючий у 1-й інстанції: Пустовіт З П.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення збитків від інфляції та трьох відсотків річних,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про солідарне стягнення 37 441,96 грн. - суми інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27.12.2007 року в частині задоволення її цивільного позову про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, у розмірі 83 112 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія визнала їх неповажними. Відповідач ОСОБА_3 направив письмові заперечення проти апеляційної скарги і просив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що вироком Бердянського міськрайонного суду від 27 грудня 2007 року, який набрав законної сили 14 січня 2008 року, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнано винними у скоєнні злочину передбаченого ст. 185 ч.5 КК України і призначено кримінальне покарання.

Також цим вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_2 про відшкодування заподіяних злочином збитків й стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в солідарному порядку на її користь 83 112 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Невиконання вироку в частині цивільного позову стало підставою звернення ОСОБА_2 до суду.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дія ст. 625 ЦК України не поширюється на зобов'язання, які виникають у зв'язку із завданням шкоди (деліктні зобов'язання), а грошові зобов'язання між сторонами відсутні.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язання вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Підстави виникнення зобов'язань визначені ст. 11 ЦК України. Зокрема, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 27 грудня 2007 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 83112 грн. відшкодування майнової шкоди.

Після постановлення вироку деліктні правовідносини, що виникли між потерпілим та засудженими щодо відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, трансформуються у зобов'язальні правовідносини.

Згідно із ч.1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року по справі № 113 цс14 і в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися всіма судами України.

Інфляція - це знецінення грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги( п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін(тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, що купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточний період порівняно з базовим.

Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у грошовій одиниці України.

Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають певний період, перемножити між собою. З метою полегшення розрахунку застосовуються також річні індекси, які визначаються шляхом множення місячних індексів. Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр», зазначена інформація є загальновідомою.

Згідно наданих позивачем розрахунків індекс інфляції за період з лютого 2012 року по 28 лютого 2015 року становив 136,05%, тому сума інфляційних витрат за цей період складає 83112 грн. х 136,05% - 83 112 грн. = 29 961,88 грн. (а.с.36-37).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Правильність наданого позивачем розрахунку підтверджується інформацією щодо розміру індексів інфляції у спірний період та даними виконавчої служби щодо причин невиконання вироку.

Вказаний розрахунок відповідачами не спростований.

Розрахунок 3% річних здійснюється за кожен день прострочення: сума боргу х 3% річних/ 365 днів(кількість днів у році)х кількість днів прострочення.

Згідно наданого позивачем розрахунку, правильність якого відповідачами не спростована, сума 3% річних у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 1 січня 2012 року по 28 лютого 2015 року (за 1095 днів прострочення) склала 83112 грн. : 365 днів х 1095 днів = 7480,08 грн.

Таким чином, за названий період загальна сума інфляційних збитків та 3% річних становить 37 441,96 грн., є доведеною і підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що на спірні правовідносини правила ст.625 ЦК України не розповсюджуються являються помилковими, а тому оскаржуване рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позову і стягнення з відповідачів на користь потерпілої ОСОБА_2 на підставі ст.625 ЦК України 29 961,88 грн. - інфляційних втрат і 7 480,08 грн. - 3% річних, а всього 37 441,96 коп. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Скрутне матеріальне становище відповідача, знаходження на його утриманні неповнолітніх дітей не звільняє його від обов'язку відшкодувати майнову шкоду, завдану злочином, і від сплати інфляційних втрат і трьох відсотків річних від суми простроченого зобов'язання з відшкодування шкоди.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у суді апеляційної інстанції у сумі 187 грн.21 коп., підлягають стягненню з відповідачів у частковому порядку по 93 грн. 61 коп. з кожного на користь позивача.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2015 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 37 441 грн. 96 коп. (тридцять сім тисяч чотириста сорок одну гривню дев'яносто шість копійок) - збитків від інфляції та трьох відсотків річних, а також по 93 грн. 61 коп. (дев'яносто три гривні шістдесят одну копійку) компенсації судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: