Номер провадження: 22-ц/785/4130/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.

суддів Парапана В.Ф., Драгомерецький М.М.

при секретарі Томашевській К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановила:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн., щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 30.05.2031 року.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Одночасно пояснила, що на даний час проживає з дитиною окремо від відповідача та останній не надає матеріальної допомоги, незважаючи на те, що має реальну можливість виконувати свої обовязки по утриманню дитини.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, погодився з визначеним позивачкою розміром аліментів на утримання дитини 750,00 грн., проти задоволення позову не заперечував.

Рішенням суду позовну заяву ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить вказане рішення змінити, зменшивши аліменти, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 щомісячно на сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі до 450 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарг, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що позивачка з 21.05.2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Однак, подружнє життя з відповідачем не склалося, позивачка та відповідач більше не підтримують подружніх стосунків, позивачка разом із дитиною на теперішній час проживає окремо від відповідача.

17.07.2014 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

30.05.2013 року у шлюбі народилася дитина - син ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ЖД № 347415, видане 11.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, де в графі «батько» записаний «ОСОБА_2М.», актовий запис № 286.

В судовому засіданні відповідач пояснив суду, що офіційно не працює.

На теперішній час неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, окремо від відповідача, та знаходиться повністю на її утриманні.

Встановивши виниклі між сторонами правовідносини, суд правильно послався на положення діючого законодавства, яким вони врегульовані.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 -ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційна обовязок батьків утримувати своїх дітей.

Детальний аналіз ст. 180 СК України дозволяє суду дійти висновку, що батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей, зокрема обовязком батьків є матеріальне утримання дітей.

Обовязок батьків з утримання дітей не є солідарним, а індивідуальний, тобто кожний з батьків має брати рівну участь в утриманні дитини.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Су: України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодекс України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», на які посилався суд при постановленні рішення, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача має визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Детальний аналіз змісту ст. 183, 184 Сімейного Кодексу України дозволяє дійти висновку що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку (доходу матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, є правом суду та повинно розглядатись у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення.

Обставин для визначення аліментів у відсотковій ставці судом не встановлено.

Судом також було враховано, що згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум з 01 січня 2015 року становить 1 032 грн.

Разом із тим, виходячи з принципу рівності участі батьків в утриманні дитини, однак, враховуючи визнання відповідачем розміру аліментів, відсутності у нього заперечень, щодо їх розміру, у будь-якому разі суд виходив з виключних інтересів малолітньої дитини, і вважав, що сума 750 грн. є справедливою і розумною, відповідає вимогам сьогодення.

Повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції щодо розміру аліментів колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Позивачка не надала розрахунків та зовсім не обґрунтувала свої вимоги щодо стягнення аліментів саме в розмірі 750 грн. Суд першої інстанції при винесенні свого рішення не обґрунтував свій висновок стосовно того, чи в змозі відповідач, враховуючи його матеріальне становище, відсутність роботи, сплачувати щомісячно саме 750 грн. аліментів на утримання неповнолітньої дитини, також не зясував розмір доходу сторін.

В суді першої інстанції та в своїй апеляційній скарзі відповідач вказував, що він не працює, крім того, до апеляційної скарги відповідач надав докази того, що він мешкає разом з матірю та фактично вони разом живуть на її пенсію, так як він офіційно не може працевлаштуватись, має незадовільний стан здоровя, у звязку з чим він був визнаний придатним до військової служби з певними обмеженнями.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи у зв'язку з чим є підстави для зміни рішення суду першої інстанції шляхом зменшення стягнутого розміру аліментів з 750 грн. до 600 грн. щомісяця.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року змінити в частині суми стягнутих аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 01.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 30.05.2031 року включно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення, однак, може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф.Парапан

ОСОБА_6