АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/629/15 Справа № 182/1271/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015 м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Григорченка Е.І., Кочкової Н.О.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Нікопольського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно задоволені.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на будівлю магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою6 АДРЕСА_1, загальною площею 53,5 кв.м., для подальшого введення об'єкту в експлуатацію.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Нікопольський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення, про відмову задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої інстанції не врахував.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту під тимчасовими спорудами для провадження підприємницької діяльності від 17.08.2012 року, укладеного між позивачем та Нікопольською міською радою, позивач користується земельною ділянкою, площею 0,00975 га., розташованою по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, терміном на З роки (а.с.4-6). На вказаній земельній ділянці, відповідно до цільового призначення земельної ділянки, позивачем було збудовано магазин промислових товарів, загальною площею 53,5 кв.м. Будівництво будівлі магазину промислових товарів здійснено позивачем господарчим способом з придбаних ним власним коштом матеріалів. Згідно листа управління містобудування та архітектури № 28/01-08 від 14.01.2014 року, фактичною адресою будівлі магазину є адреса: АДРЕСА_1 (а.с.7). Будівля магазину промислових товарів по АДРЕСА_2 є капітальною будівлею, має фундаменти та не є мобільною, про що підготував технічний висновок на відповідність державним будівельним нормам магазину. За цим висновком основні конструктивні рішення будівлі відповідають функціональному призначенню вибраного об'ємно-планувального рішення та враховують природно - кліматичні і інженерно - геологічні умови; будівля магазину промислових товарів відповідає вимогам ДБН В.2.2-23:2009 „Будівлі і споруди. Підприємства торгівлі" (а.с.8-26). Збудована позивачем будівля відповідає будівельним нормам та є капітальною будівлею, при будівництві магазину позивачем не було порушено меж та цільового призначення земельної ділянки, що надана позивачу в користування за договором про встановлення особистого строкового сервітуту, але будівництво було здійснене без реєстрації декларації на початок будівельних робіт у інспекції ДАБН, тобто здійснено самочинно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що ч. 1 ст.331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Частиною 2 ст.331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

У відповідності до ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможна, виходячи з наступного.

На підставі ч. 1, ч. 5 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України "Про архітектурну діяльність", отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Посилаючись на вказані норми матеріального права, суд першої інстанції не врахував їх вимог та не звернув увагу на відсутність у позивача належного дозволу чи належно затвердженого проекту, не з'ясував, чи проведено самочинне будівництво позивачем з дотриманням екологічних норм; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок, чи створюється пожежна небезпека для сусіднього будинку, а також не встановлено чи дійсно визнання прав власності на це нерухоме майно не порушує права інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про планування та забудову територій" дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 ЦПК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі в справі або взяти участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у цивільному процесі для подання висновків у справі є обов'язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Стаття 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" передбачає, що державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами.

Крім того, відповідно до п. 5 Положення Інспекція має право здійснювати захист у суді своїх прав та законних інтересів, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

З огляду на викладене, судом першої інстанції не вирішено питання, щодо залучення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та Нікопольської міської ради.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір про встановлення особистого строкового сервітуту під тимчасовими спорудами для провадження підприємницької діяльності від 17.08.2012 р. укладено між Нікопольської міською радою та фізичною особою підприємцем (ФОП) ОСОБА_4 Таким чином, до суду із зазначеним позовом може звернутися саме фізична особа підприємець (ФОП) ОСОБА_4

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК, а тому підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Нікопольського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2014 року скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: