Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №316/144/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Куценко М.О.
Провадження №22-ц/778/5154/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Боєва В.В.,

Судді Кримська О.М.,

ОСОБА_2,

При секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Реєстраційна служба Енергодарського міського управління юстиції в Запорізькій області, про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 27.12.2008 року ОСОБА_4В та ОСОБА_3 уклали шлюб.

Спільне життя у подружжя не склалося та з вересня 2014 року вони проживають окремо один від одного. Одночасно із позовом про поділ майна позивачем подано позов про розірвання шлюбу.

За час спільного проживання та за спільні кошти сторонами придбано наступне майно:

- магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області. Дане майно придбано 10 листопада 2010 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, право власності на яке зареєстроване належним чином. Договір купівлі-продажу майна оформлено на імя відповідачки. Відповідно до п.6 договору купівля-нерухомого майна за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка, тобто, позивача по справі.

- автомобіль «Nissan Micro», реєстраційний номер НОМЕР_1, також зареєстрований на імя відповідачки, але набутий за час шлюбу та за спільні кошти.

Оскільки добровільно вирішити питання про розподіл спільно нажитого майна сторони не спромоглися, ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просив суд: припинити право приватної власності ОСОБА_3 на магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль «Nissan Micro», реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль «Nissan Micro», реєстраційний номер НОМЕР_1; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль «Nissan Micro», реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль «Nissan Micro», реєстраційний номер НОМЕР_1, в рівних частках, тобто, по 1/2 частці; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 4 475 грн.80 коп., які складаються з судового збору у розмірі 3 654 грн. та 121 грн.80 коп. та 700 витрати на проведення оцінки майна.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 липня 2015 року позов задоволено.

Припинено право приватної власності ОСОБА_3 на магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль «Nissan Micro», державний реєстраційний знак НОМЕР_1.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль «Nissan Micro», державний реєстраційний знак НОМЕР_1.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль «Nissan Micro», державний реєстраційний знак НОМЕР_1.

Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль «Nissan Micro», державний реєстраційний знак НОМЕР_1, в рівних частках, тобто, по 1/2 частці за кожним.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 4 475 грн.80 коп., які складаються з судового збору у розмірі 3 654 грн. та 121 грн.80 коп. та 700 витрати на проведення оцінки майна.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в тому числі і при постановленні ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, просить рішення суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про зупинення провадження у справі.

Від ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, судом досліджено всі обставини у справі та надано їм належну оцінку, просить суд відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_3, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 липня 2015 року залишити без змін (а.с.134-139).

Від Реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції в Запорізькій області надійшла письмова заява, де міститься клопотання про розгляду справи без участі їх представника, проти позовних вимог не заперечують.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2008 року (а.с.5).

В період шлюбу ними було придбано наступне майно: магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар та автомобіль марки «Nissan Micro», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.11.2010 року та ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2013 року право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.6-10).

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО027766 автомобіль «Nissan Micro», реєстраційний номер НОМЕР_2, також зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.65).

Сторонами не заперечується, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбано сторонами в період шлюбу, разом із тим право власності на них зареєстровано за ОСОБА_3.

Припинивши право приватної власності ОСОБА_3 та визнавши за подружжям право спільної сумісної власності на спірне майно, суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази щодо наявності спірного майна, часу його придбання, дійшов обґрунтованого висновку про те, що назване майно придбано подружжям в період шлюбу.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не заперечуються сторонами.

Стаття 70 СК України встановлює, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до абз. 1, 3 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, для присудження грошової компенсації необхідні дві умови: згода одного подружжя на грошову компенсацію та попереднього внесення іншим з подружжя грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки вказані умови у даній справі відсутні, судом першої інстанції правильно визначено за сторонами по 1/2 частці спірного майна, яке визнано судом спільною частковою власністю, доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують за вказаних вище обставин.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду судом справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, скасування заборони, не знайшли свого підтвердження.

Згідно приписів п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

У п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам розяснено, що, визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обовязковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено в п. 4 ч. 1 цієї статті застосовується в тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Обставин, за яких розгляд цієї справи був неможливий, судом не встановлено.

Крім того, в суді першої інстанції відповідачкою не було надано доказів розгляду судом справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, скасування заборони на час вирішення клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Доводи апелянта щодо неправильного визначення судом першої інстанції розміру судових витрат також не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Так, в матеріалах справи містяться квитанція №ПН4027 від 21.01.2015 року про сплату ОСОБА_4 судового збору при зверненні до суду із позовом в розмірі 3 654 грн. та квитанція №ПН4004 від 21.01.2015 року про сплату ОСОБА_4 судового збору при зверненні із заявою про забезпечення позову (а.с.1, 18).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з метою визначення суми судового збору, що підлягає сплаті при зверненні до суду з даним позовом, представником позивача була здійснена оцінка спірного майна, оплата якої підтверджена квитанцією №ПН9347 від 21.01.2015 року на суму 100 грн. та квитанцією №П601/2940922/1 від 21.01.2015 року на суму 600 грн. (а.с.15-16).

Таким чином, зазначені суми є документально підтвердженими, відносяться до судових витрат, а отже судом першої інстанції правомірно стягнено їх з відповідача на користь позивача.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було порушено норм цивільного процесуального закону, висновки суду відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: