Справа №2-5793/2010 27.04.2015 27.04.2015 27.04.2015
Провадження №22-ц/784/807/15
Провадження № 22-ц/784/807/15 Головуючий у 1-й інстанції Кваша С.В. Категорія 37 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

27 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю:

- представника осіб, які не приймали участі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2010 року, ухвалене у справі за позовом ОСОБА_6 до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом,

встановила:

09 червня 2010 року ОСОБА_6 пред'явив до суду позов до Миколаївської міської ради про визнання за ним права власності на 2/5 частки земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Позивач зазначав, що він є сином ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилася спадщина на 2/5 частки земельної ділянки, для обслуговування індивідуального житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1.

Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю.

Посилаючись на відмову нотаріуса в оформлені його прав на спадщину, у зв'язку з пропуском ним шести місяців з дня відкриття спадщини на подання заяви про прийняття спадщини, позивач просив визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Представник відповідача Дрига Р.Ю. проти задоволення позову не заперечував.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2010 року позов задоволено. Визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на вказану земельну ділянку, після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вказували, що рішенням суду порушуються їх спадкові права на спірну земельну ділянку, оскільки їх спадкодавці відповідно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також прийняли спадщину разом з позивачем після смерті їх матері ОСОБА_8

Посилаючись на те, що ухвалюючи рішення,суд не залучив до участі у справі усіх спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8, та спадкоємців ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_5, та безпідставно визнав право власності на спадкове майно лише за позивачем, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 просили скасувати рішення суду.

-2-

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні умови для оформлення позивачем права на спадщину в нотаріальній конторі, він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, а відповідач є належним.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 01 січня 2004 року, тому суд помилково не застосував до спірних спадкових відносин норми ЦК Української РСР.

Згідно зі ст. 525 цього Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 21 січня 1999 року, двом співвласникам, ОСОБА_8 і ОСОБА_12 на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів від 18 грудня 1998 року № 782 передана у приватну власність земельна ділянка, площею 0, 0743 га по АДРЕСА_1, що призначена для обслуговування індивідуального житлового будинку (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Із спадкової справи № 491/2000, заведеної після смерті ОСОБА_8 Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадщину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР прийняли діти спадкодавця, як позивач ОСОБА_6, так і його рідні брати: ОСОБА_11 і ОСОБА_10, які участі у справі не брали.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята ними спадщина визнається належною їм з моменту відкриття спадщини в рівних частках.

Свідоцтва про право на спадщину за законом жоден із них не одержав.

Положення ст. 553 ЦК Української РСР допускає право спадкоємця відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, жоден із вказаних спадкоємців відповідно до ст. 553 ЦК Української РСР не відмовився від спадщини. Тому відмова від спадщини на користь позивача в судовому засіданні ОСОБА_10, який допитаний судом як свідок, не має правового значення.

Отже, усі спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8, є належними відповідачами у даній справі.

Крім того, як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер.

Суд не вирішив питання про залучення його спадкоємців: дружину ОСОБА_5 та сина ОСОБА_3 до участі у справі.

За такого, висновок суду про те, що лише позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, а відповідач - Миколаївська міська рада, є належним, помилкові.

Отже, суд розглянув справу з участю неналежного відповідача Миколаївської міської ради.

-3-

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер. Після його смерті спадщину (у склад якої увійшла частина спірної земельної ділянки) прийняла його донька ОСОБА_2

Проаналізувавши викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд розглянув справу з неналежним відповідачем та ухвалив рішення за позовом ОСОБА_6 про право власності на спірну частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, яким вирішив питання про права й обов'язки інших спадкоємців після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_11, які не брали участі у даній справі. Тому рішенням суду порушуються права на спадщину ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Крім того, судом встановлено, що 14 травня 2009 року нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що Державний акт на право власності на землю видано двом співвласникам та частка спадкодавця не визначена, не вказано точну адресу розташування земельної ділянки. З цих підстав позивачу запропоновано звернутися до суду для вирішення цього питання.

Після цього, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2010 року, яке набрало законної сили 11 березня 2010 року, позов ОСОБА_6 задоволено та визначено, що співвласнику ОСОБА_8 належить 2/5 частки земельної ділянки у спільній частковій власності на домоволодіння АДРЕСА_1 з прилеглими до нього господарського та побутовими будівлями та спорудами (а.с.8).

Встановивши такі обставини, суд не перевірив неможливість одержання позивачем свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі при наявності ухваленого рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Іншого, належними та допустимими доказами, позивач не довів, хоча це згідно ст. 60 ЦПК України, є його обов'язком.

Оскільки суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, то рішення відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 121 грн. 80 коп. сплаченого ним судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 до Миколаївської міської ради, третя особа - Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку, для обслуговування індивідуального житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 121 грн. 80 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: