Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Юровська Г.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин», третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за затримку виплати та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що з 29 липня 2002 року його було призначено на посаду директора Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» (далі - ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин») відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України № 213, яким було укладено контракт з позивачем на три роки, а 23 листопада 2005 року укладено контракт на п'ять років, тобто до 29 листопада 2010 року. Однак наказом Міністерства аграрної політики України 21 травня 2010 року контракт було розірвано, позивача звільнено з посади за п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 19 жовтня 2011 року, скасовано наказ про звільнення та позивача поновлено на роботі позивача з 21 травня 2010 року. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 04 липня 2012 року рішення судів змінено, визнано наказ Міністерства аграрної політики України від 21 травня 2010 року незаконним та постановлено вважати позивача звільненим з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку контракту

з 29 листопада 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2012 року виправлено в рішенні від 04 липня 2012 року описку та прийнято вважати датою закінчення строку дії контракту «29 листопада 2010 року», замість «29 листопада 2011 року».

Позивач зазначав, що він має право на підставі зазначених судових рішень на отримання заробітної плати у сумі 51 282 грн з 21 травня до

29 листопада 2010 року. Однак на день звернення до суду заробітна плата за цей період не виплачена.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період з 21 травня до 29 листопада

2010 року в розмірі 51 282 грн; інфляційні збитки за період з травня

2010 року по листопад 2010 року - 10 094 грн 04 коп.; середній заробіток за час невиплати зазначеної заробітної плати - 231 544 грн 94 коп.; моральну шкоду - 7 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 20 листопада 2014 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» на користь ОСОБА_2 заборгованість за невиплачену заробітну плату

з липня 2010 року по листопад 2010 року по день його звільнення

29 листопада 2010 року в сумі 43 628 грн 85 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В інші частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє

ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази, а також, врахувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що стягнення заборгованості із заробітної плати позивачу було проведено відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин», третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за затримку виплати та моральної шкоди, за касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Г.В. Юровська