АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1626/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Фролов М.О.
Доповідач-Чобіток А.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів по розпискам за невиконані зобов»язання,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідачів та зазначав,що за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0883 га ,розташованої в на АДРЕСА_1,він передав грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США 15.05.2009 року,50 000 доларів США 27.08.2009 року та 50 000 доларів США 2.09.2009 року,що за курсом НБУ було еквівалентно відповідно 228 600 грн., 399500 грн. та 399 000 грн..

Після смерті ОСОБА_6 , діючи від його імені за довіреністю,ОСОБА_7 оформив та отримав державний акт на ім»я ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку і 01.10.2010 року уклав з ним договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2011 року,яке залишено без змін у відповідній частині рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.02.2012 року було визнано недійсним вказаний договір купівлі -продажу земельної ділянки.

Посилаючись на те,що внаслідок невиконання ОСОБА_6 за життя зобов»язання щодо продажу йому вказаної ділянки через визнання недійсним договору купівлі -продажу земельної ділянки від 01.10.2010 року,позивач просив стягнути отримані ОСОБА_6 по розпискам грошові кошти в сумі 130 000 доларів США,що за курсом НБУ складає 1039090 грн. солідарно з відповідачів,які є спадкоємцями ОСОБА_6.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача по 65 000 доларів США, що становить за курсом НБУ по 519545 грн. та по 1500 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове,яким відмовити в задоволенні позову. Вказує на не доведення факту невиконання боргових зобов»язань ОСОБА_6 за вказаними розписками. Крім того, відповідачі не прийняли спадщину,оскільки нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтв на право спадщини за законом. Судом не прийнято до уваги факт продажу вказаної земельної ділянки позивачем ОСОБА_8 , зараз ОСОБА_9, за договором купівлі-продажу від 11.03.2011 року, яка ввела в експлуатацію будинок та отримала на нього право власності, розташований на цій земельній ділянці і який за життя ОСОБА_6 значився як незавершене будівництво.

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб,що з»явилися в судове засідання,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено,що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5,спадкоємцями якого були його син ОСОБА_3 та мати померлого ОСОБА_10, які звернулись з заявами про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори у встановлений законом строк. Після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщину прийняв її син ОСОБА_5

За життя ОСОБА_5 придбав за договором купівлі-продажу від 03.02.1999 року у ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,10175 га, яка розташована на АДРЕСА_1.

Позивач пред»явивши даний позов,вказував,що ОСОБА_5 мав наміри продати йому вказану земельну ділянку розміром 0,0883 га з об»єктом незавершеного будівництва і згідно з попередньою домовленістю отримав від нього грошові кошти 15 травня 2009 року у розмірі 30 000 доларів США,що за курсом НБУ було еквівалентно 228 600 грн., 27 серпня 2009 року у розмірі 50 000 доларів США, що за курсом НБУ було еквівалентно 399500 грн. та 02.09.2009 року у розмірі 50 000 доларів США,що за курсом НБУ еквівалентно 399 000 грн..

01.10. 2010 року між позивачем та ОСОБА_7,який діяв за довіреністю ОСОБА_5,було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки,яку позивач в подальшому продав ОСОБА_8,уклавши договір купівлі-продажу 11.03.2011 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2011 року позови ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_7,ОСОБА_4,ОСОБА_8 задоволено частково і було визнано недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки,оскільки встановлено,що договір купівлі-продажу земельної ділянки позивач уклав з ОСОБА_7,який діяв за довіреністю ОСОБА_5,виданої за його життя і на час укладення вказаного договору вона втратила чинність в зв»язку зі смертю ОСОБА_5.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2012 року було відмовлено в позові ОСОБА_3до ОСОБА_7,ОСОБА_4,ОСОБА_8 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування , витребування її з чужого незаконного володіння та відмовлено в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_7,ОСОБА_4,ОСОБА_8 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Цим рішенням встановлено,що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавця ОСОБА_6 останній не отримав державного акта на право власності на придбану ним у 1999 році земельну ділянку,що розташована на АДРЕСА_1 та не зареєстрував це право,а відтак відповідно до вимог закону не набув права власності на цю земельну ділянку. Отримання ОСОБА_7 державного акту на ім»я ОСОБА_6 після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 не свідчить про набуття спадкодавцем права на цю земельну ділянку,оскільки відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність особи, тобто здатність особи набувати цивільні права і обов»язки припиняється у момент її смерті. Отже спірна земельна ділянка як об»єкт права власності не входить до складу спадщини померлого,а тому вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання за ними права власності на Ѕ частину земельної ділянки за кожним в порядку спадкування задоволенню не підлягають.

Відповідно ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.1282 ЦК України,спадкоємці зобов»язані задовольнити вимоги кредитора повністю,але в межах вартості майна,одержаного у спадщину,Кожен із спадкоємців зобов»язаний задовольнити вимоги кредитора особисто,у розмірі,який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкомці зобов»язані задовольнити шляхом одноразового платежу,якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно,яке було передане спадкоємцям у натурі.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з кожного з відповідачів на користь позивача по 65 000 доларів США, що становить за курсом НБУ по 519545 грн., суд виходив з того,що вказані грошові кошти ОСОБА_6 отримав за життя від позивача в рахунок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а оскільки померлий своїх обов»язків щодо продажу земельної ділянки та незавершеного будівництва,як зазначено в розписках ,наданих ОСОБА_6 позивачу, не виконав,то обов»язок повернути вказані кошти позивачу покладається на відповідачів як спадкоємців померлого.

Проте з таким висновком суду першої інстанції неможна погодитися виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в рішенні апеляційного суду Київської області земельна ділянка розташована на АДРЕСА_1 не належала померлому ОСОБА_6 на праві власності. Відсутність правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку на ім»я ОСОБА_6 стало підставою для відмови державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори у видачі ОСОБА_3 та ОСОБА_10 свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6.

Таким чином ,ні в суді першої інстанції,ні в суді апеляційної інстанції позивачем не доведено прийняття відповідачами у спадщину майна після смерті ОСОБА_6 та його вартість,оскільки відповідно до вищезазначеної норми закону вимоги кредитора задовольняються лише в межах вартості майна,одержаного у спадщину.

Суд першої інстанції не врахував дану обставину і в порушення вимог норми матеріального прав,яка регулює правовідносини,що виникли між сторонами, безпідставно задовольнив позов.

В зв»язку з цим, колегія суддів вважає недоречним посилання суду першої інстанції на ст.ст.1296,1297 ЦК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те,що вказана земельна ділянка ,за яку позивач просить повернути грошові кошти,посилаючись на розписки померлого ОСОБА_6,позивачем продана ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу від 11.03.2011 року , але вона не була повернута позивачу, а грошові кошти отримані за вказаним правочином у нього не були витребувані.

До того ж позивач, пред»явивши даний позов, пославшись на вказані розписки, не довів за яких обставин ці розписки залишились у нього, тоді як він фактично отримав земельну ділянку,уклавши ІНФОРМАЦІЯ_3 договір купівлі-продажу з ОСОБА_7.і після чого розпорядився нею на свій розсуд.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів по розпискам за невиконані зобов»язання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -