АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6257/15 Справа № 183/856/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

12 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Осіяна О.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання наказу про звільнення недійсним та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що вона працювала в Комунальному некомерційному підприємстві «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» (далі КНП «Новомосковський МЦПМСП») на посаді сестри медичної лікарського кабінету. Наказом від 12 січня 2015 року № 06-к її звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважає звільнення незаконним, у зв»язку з чим, просила суд визнати наказ від 03 вересня 2014 року № 166 про проведення профілактичного медичного огляду працівників КНП «Новомосковський МЦПМСЛ» та наказ від 12 січня 2015 року № 06-к недійсними та скасувати, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с.131-136).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.156-162).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам не відповідає.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством ( ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала у КНП «Новомосковський МЦПМСЛ» на посаді сестри медичної лікарського кабінету з 03 січня 2012 року по 12 січня 2015 рік.

05 серпня 2014 року головним лікарем КНП «Новомосковський МЦПМСД» видано наказ № 104-к про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, останній оголошено догану за її відсутність без поважних причин на робочому місці 01 серпня 2014 року з 13.00 год. до 15.42 год.

23 вересня 2014 року головним лікарем КНП «Новомосковський МЦПМСД» видано наказ № 127-к про оголошення ОСОБА_2 догани за відсутність без поважних причин на робочому місці 01 вересня 2014 року з 08.00 год. до 15.42 год.

08 жовтня 2014 року головним лікарем КНП «Новомосковський МЦПМСД» видано наказ № 137-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2, яким останній оголошено догану за відсутність без поважних причин на робочому місці 03 жовтня 2014 року з 10.15 год. до 11.15 год.

Згідно наказу головного лікаря КНП «Новомосковський МЦПМСД» від 03 вересня 2014 року № 166 зобовязано працівників КНП «Новомосковський МЦПМСД» в обовязковому порядку пройти профілактичний медичний огляд, включаючи флюорографію та огляд лікарем психіатром до 31 жовтня 2014 року.

Відповідно до наказу головного лікаря КНП «Новомосковський МЦПМСД» від 12 січня 2015 року № 06-к, ОСОБА_2 звільнено з посади сестри медичної лікарського кабінету на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП, у звязку з невиконанням наказу головного лікаря від 03 вересня 2014 року № 166 «Про проведення профілактичного медичного огляду працівників КНП «Новомосковський МЦПМСД» без поважних причин, систематичним невиконанням обовязків, покладених на ОСОБА_2 трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також враховуючи те, що до неї раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді доган наказ № 137 к від 08 жовтня 2014 року, наказ № 127-к від 23 вересня 2014 року та інші, не повернення трудової книжки до відділу кадрів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, позивач відмовилася від проходження медичного огляду, тобто не виконала обов»язок, покладений на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Частиною 2 ст. 147 КЗпП України передбачено, що звільнення - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни.

У відповідності до п.3. ст.40 КЗПП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу проводиться у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

З розяснень у п. 3 ст. 40 КЗпП вбачається, що для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення.

При цьому, з розяснень наданих Пленумом Верховного Суду України, які містяться в п. 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 зазначеної постанови, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Разом з тим, звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України передбачає винні дії працівника та невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, на укладення якого була його вільна згода.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом головного лікаря КНП «Новомосковський МЦПМСД» від 03 вересня 2014 року № 166 зобовязано працівників закладу в обов»язковому порядку пройти медичний огляд, включаючи флюорографію та огляд лікарем психіатром зі строком проходження 31 жовтня 2014 року, в той час як звільнення позивача відбулося 12 січня 2015 року, тобто через 2 місяці та 12 днів після виявлення дисциплінарного проступку, чим порушено вимоги ст. 148 КЗпП України.

Разом з тим, з медичної довідки про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12 ЯЯЦ за № 702538, виданої 06 листопада 2014 року лікарем-психіатром КЗ Новомосковської ЦРЛ вбачається, що психіатричних протипоказань до виконання обов'язків сестри медичної лікарського кабінету не виявлено (а.с.7).

За час проходження огляду, протипоказань до виконання нею посадових обов'язків жоден з лікарів не виявив, проте висновок щодо професійної придатності ОСОБА_2 не отримала у звязку із відмовою терапевта, якій останній обґрунтував проходження неналежного огляду у психіатра, оскільки він не має підстав довіряти висновку лікаря з іншої лікарні, тим самим позбавив її можливості закінчити проходження медичного огляду.

З урахуванням встановленого та відсутності причинно-наслідкового звязку між діями позивача та не виконанням останньою наказу від 03 вересня 2014 року № 166, оскільки останнє відбулося не з її вини, а у звязку із відмовою у видачі їй диспансерного листа про проходження профілактичного медичного огляду за наявності належної довідки № 702538, виданої лікарем-психіатром КЗ Новомосковської ЦРЛ, недодержання відповідачем строків для застосування дисциплінарного стягнення, передбачених ст. 148 КЗпП України слідує, що відповідач не мав законних підстав для звільнення ОСОБА_2, що призвело до порушення процедури звільнення позивача та її трудових прав.

Посилання в апеляційній скарзі про недійсність наказу від 03 вересня 2014 року № 166, спростовуються правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП «Новомосковський МЦ ПМСД», зокрема п. 3.1, у розумінні якого працівники зобов»язані проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди. Враховуючи те, що судом не встановлено істотні для правильного вирішення справи обставини щодо законності звільнення, колегія суддів вважає за необхідне визнати незаконним наказ головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12 січня 2015 року № 06-к, а позивача у відповідності зі ст. 235 КЗпП України поновити на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з наступними змінами, суд, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували звільненню.

З матеріалів справи вбачається, зокрема довідки КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» від 28 вересня 2015 року № 1568, з якою погодився позивач, заробітна плата позивача становить 1 916,20 грн. Середньоденна заробітна плата складає 95, 81 грн. Період вимушеного прогулу з 13 січня 2015 року по 11 жовтня 2015 року включно становить 189 робочі дні. Таким чином, заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь, становить: 189 робочі дні х 95,81 грн. = 18 108,09 грн.

Згідно п.п.2,4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року скасувати.

Визнати незаконним наказ головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12 січня 2014 року № 06 К.

Поновити ОСОБА_2 на посаді сестри медичної лікарського кабінету Комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» з 12 січня 2015 року.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 18 108,09 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць в розмірі 1 916,20 грн. підлягає негайному виконанню.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4