Справа № 450/1574/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/923/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KF 47268 від 21.02.2008 року в розмірі 27 981,66 доларів США (двадцять сім тисяч дев'ятсот вісімдесят один дол. США, 66 центів), що в гривневому еквіваленті становить 332 142,30 грн. (триста тридцять дві тисячі сто сорок дві грн. 30 коп.) звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним 21.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Електрон Банк", правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк" (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, рах. № 0 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213, ) та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №937, а саме: на земельну ділянку площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер :01:003:0019, розташовану в селі Оброшино Пустомитівського району Львівської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №455009, виданого Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 25 березня 2005 року, шляхом надання Публічному акціонерному товариству "ВІЕс Банк" згідно ст.38 Закону України "Про іпотеку" права на самостійний продаж предмета іпотеки та реалізацію на підставі договору купівлі - продажу за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, виконаної суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Надано Публічному акціонерному товариству "ВІЕс Банк" права продавця на отримання документів, необхідних для вчинення такого правочину та закріплено за ним права управителя таким майном.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки він як представник відповідача 03.11.2014 року покинув судове засідання до закінчення розгляду справи. Крім того вважає, що до спірних правовідносин необхідно було застосувати ст. 20 Закону України "Про заставу".

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ "ВіЕс Банк" у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, у тому числі і апелянта, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів причини неявки ОСОБА_2 в судове засідання не визнає поважними та вважає, що її клопотання про відкладення справи свідчить про зловживання нею своїми процесуальними правами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Районним судом встановлено, що 21 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним банком "Електрон Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк", та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № KF 47268, з додатками №1 від 21.02.2008 року, №2 від 21.02.2008 року, №3 від 15.09.2008 року щодо встановлення порядку погашення заборгованості та в дальшому укладено додаткову угоду від 11.03.2009 року, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 35000 доларів з кінцевим строком погашення не пізніше 21.02.2018 року та зі сплатою процентної ставки за кредитом у розмірі 12% річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань по вищезгаданому кредитному договору 21.02.2008 року між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_2 надала в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1200 га розташовану в селі Оброшино Пустомитівського району Львівської області, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 25.03. 2005 року.

Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує прийняті на себе зобов'язання.

Станом на 05.06.2014 року сума боргу за кредитним договором складає 27981,66 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 332 142,30 грн.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.1 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником(заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави).

Частиною першою ст.575 ЦК України визначено, що одним із видів застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Більш детально відносини по іпотеці регулюються Законом України "Про іпотеку".

Згідно ст.1 даного Закону іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Крім перелічених у ч.2 цієї статті способів захисту, також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів по договору іпотеки в судовому порядку визначений Законом України "Про іпотеку".

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст.35 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Оскільки ОСОБА_2 не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором, то у ПАТ "ВіЕс Банк" виникло право на захист свої порушених прав і способом захисту таких він обрав - звернення стягнення на предмет іпотеки.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не мав підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки він як представник відповідача, 03.11.2014 року покинув судове засідання до закінчення розгляду справи, колегія суддів вважає безпідставними, так як оскаржуване рішення не є заочним.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є і твердження апелянта про те, що судом порушено норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Оскільки ухвалою від 12.01.2015 року, враховуючи майновий стан ОСОБА_2, їй було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1660,71 грн. до ухвалення судового рішення Апеляційним судом Львівської області, то судовий збір у цьому розмірі слід з неї стягнути.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1660,71 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: