АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за довіреністю - Шуліки Аліни Володимирівни на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 760/19285/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1373/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
05 вересня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив стягнути з неї на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року розмірі 28 949, 09 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21 серпня 2008 року між АБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір про відкриття кредитної лінії в розмірі 7000 грн. на платіжну карту зі сплатою 36 % річних на суму заборгованості. Строк дії договору встановлений у договорі терміном на 1 рік із можливістю автоматичної його пролонгації на цей же термін у випадку відсутності заперечень сторін щодо цього. В порушення умов Кредитного договору ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобов'язання не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, що станом на 30 червня 2013 року становить 28 949,09 грн.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21.08.2008 року в сумі 16 703,75 грн., з яких: 2 121,93 грн. - заборгованість за тілом кредиту;12 965,20 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 1 616, 62 грн. - заборгованість по сплаті неустойки (штрафу) за прострочення виконання зобов'язання; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

12 листопада 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю - Шуліка А.В. подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що суд першої інстанції не мав права застосовувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки заява про застосування строку позовної давності не подавалася. Також апелянт вказала, що Умовами надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності становить 5 років.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю - Передереєв В.Г. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України була належним чином повідомлена про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за її відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 21 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір (у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг) про відкриття кредитної лінії на платіжну картку, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредитну лінію на суму в розмірі 7000 грн. зі щомісячним зменшенням ліміту на мінімальну суму в розмірі еквівалентному 10 доларам США та сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36 % річних. При цьому, на суму простроченої заборгованості Відповідач зобов'язався сплачувати 72 % річних.

ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2013 року виникла заборгованість по договору на загальну суму в розмірі 28949,09 грн., з яких:

- заборгованість по тілу кредиту в розмірі 6 998,10 грн.;

- заборгованість по нарахованим відсоткам в розмірі 20334,37 грн.;

- заборгованість по сплаті штрафу в розмірі 250 грн.;

- заборгованості по сплаті пені за прострочення погашення заборгованості в розмірі 1366,62 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст.ст. 526, 1050, 1054 ЦК України та виходив з того, що задоволенню підлягають вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором лише в межах строку позовної давності (три роки), що застосовується судом незалежно від заяви сторони, перед зверненням до суду, тобто за період починаючи з 05.09.2010 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

У Постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 21 червня 2013 року у справі про стягнення заборгованості за договором кредиту, зазначено, що п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні частини позовних вимог внаслідок спливу строку позовної давності, про застосування якої не заявлено відповідачем, є помилковим.

З огляду на викладене, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року не може вважатися таким, що ухвалене з додержанням вимог закону, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення наступного змісту.

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» оформив їй кредитку «Універсальна» «30 днів пільгового періоду» зі сплатою за користування кредитним лімітом відсотків у розмірі 3 % на місяць на суму залишку.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів за кожним з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову, який за розрахунком позивача складає 1 616, 62 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за довіреністю - Шуліки Аліни Володимирівни - задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року у розмірі 28 949, 09 грн. та судові витрати у розмірі 289, 49 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді