АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1310/15 Справа № 205/7787/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К. О. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом в якому, з урахуванням уточнень, зазначала, що з метою придбання нерухомого майна та оформлення його на своє ім'я передала ОСОБА_3 5000 грн., який 29 листопада 2003 року, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4, придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та оформив квартиру на своє ім'я. Вартість придбаної квартири згідно договору купівлі-продажу складала 31300 грн. Про порушення своїх прав ОСОБА_2 дізналась у грудні 2013 року. Тому, позивач, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/6 частини зазначеної квартири в частині покупця з переводом на її ім`я передбачених договором прав та обов'язків покупця; визнати за нею право власності на 1/6 частину спірної квартири; зобов'язати відділ реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області скасувати право власності на 1/6 частину вказаної квартири, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 (а.с. 12-13, 41-42).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 72-75).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду (а.с. 90-91).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 листопада 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу спірної однокімнатної квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим № 2530. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3, придбав у ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вищевказану квартиру за 31300 грн. (а.с. 48).

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року (положення якого діяли на момент укладення спірного договору) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 56 ЦК УРСР 1963 року угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, врахувавши роз'яснення Пленуму Верховного Суду України прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 не була учасником угоди купівлі-продажу квартири, а тому не могла помилитись відносно обставин, що мають істотне значення для справи і зв'язку з цим її вимоги про визнання угоди недійсною відповідно до ст. 56 ЦК УРСР 1963 року є безпідставними.

Крім того, доказів передачі відповідачу грошових коштів у зазначений нею період ОСОБА_4 суду не надала, такі докази не містяться і в матеріалах справи. Відсутні докази ОСОБА_2, про те, що дану квартиру вона мала намір купити для себе і про це була домовленість з відповідачем ОСОБА_3, оскільки доказів про видачу сину довіреності на здійснення таких повноважень ОСОБА_2 суду також не надала, в даній квартирі позивач не проживала, квартирою не користувалася, квартиру не утримувала.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: