Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю представників позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0 від 13 березня 2008 року. За кредитним договором банк зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 77000 доларів США, а позичальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав. 11 червня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 4 свої права вимоги за зобовязаннями відповідача по кредитному договору. Заборгованість ОСОБА_5 перед ТОВ «Кей-Колект» станом на 01 грудня 2013 року складає 96106,88 доларів США, яка складається з:

-заборгованості за тілом кредиту - 69938 доларів США;

-заборгованість по процентам 26168,88 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором 13 березня 2008 року банком з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки, за якими поручителі несуть солідарну з позичальником відповідальність перед банком за виконання основного зобовязання всім належним їм майном та грошовими коштами. Останні відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 77-78), ТОВ «Кей-Колект» просить стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 96106,88 доларів США, що за курсом НБУ на 27 лютого 2015 року становить 2668215,31 грн.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року у звязку зі смертю відповідача ОСОБА_5 останній замінений правонаступником ОСОБА_3

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду розгляд справи проведений за її відсутності.

На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія договору про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 7-33), укладеного 13 березня 2008 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), за якими банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 77000 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Сторонами не оспорений той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто ОСОБА_5

Фактичне надання позичальнику кредитних коштів у повному розмірі підтверджене копією меморіального ордеру (а.с. 42).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до умов договору (п. 1.2.2), ОСОБА_5 зобовязався повернути кредит в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 12 березня 2038 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково), відповідно до умов цього договору та/або відповідної угоди сторін.

Графіком погашення заборгованості (а.с. 14-33) визначена максимальна сума, яку не може перевищувати заборгованість за кредитом на певну дату кожного місяця (переважно 10 число кожного місяця).

Пунктом 1.3.1 кредитного договору визначено, що за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 12,40 % річних. Відповідно до п. 1.3.4 договору, строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За кредитним договором ОСОБА_5 зобовязався повернути кредит та сплатити нараховані проценти за кредитом відповідно до умов договору.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 144-145), ОСОБА_5 повернення кредиту припинив в січні 2011 року, а сплату відсотків в червні 2011 року. З цього часу у позичальника виникла та щомісяця збільшувалася прострочена заборгованість по тілу кредиту та відсоткам.

Позивачем до позову додана копія договору факторингу № 4 (а.с. 50-54), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», за яким ПАТ «УкрСиббанк» зобовязався передати у власність ТОВ «Кей-Колект», а ТОВ «Кей-Колект» прийняти від ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги, визначені додатком 1 до цього договору тобто грошові вимоги, існуючі або майбутні, ПАТ «УкрСиббанк» до боржників і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення.

За додатком 1 до договору факторингу (а.с. 55), до ТОВ «Кей-Колект» як до нового кредитора, перейшли права вимоги первісного кредитора за зобовязаннями, що виникли з вищезазначеного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13 березня 2008 року, а саме зобовязаннями щодо повернення тіла кредиту у розмірі 69938 доларів США, а також нарахованих, але не сплачених відсотків у розмірі 12187,64 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «Кей-Колект» став стороною за кредитним договором новим кредитором.

Заборгованість ОСОБА_5 перед ТОВ «Кей-Колект» станом на 01 грудня 2013 року складає еквівалент 96106,88 доларів США, яка складається з:

-заборгованості за тілом кредиту еквівалент 69938 доларів США;

-заборгованість по процентам еквівалент 26168,88 доларів США.

Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно копії службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долару США станом на час ухвалення судового рішення становить 2288,6491 грн. за 100 доларів США.

Таким чином гривневий еквівалент заборгованості за кредитним договором становить 2199549,24 грн. (96106,88 х 22,886491).

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Кредитний договір був забезпечений укладенням банком в день підписання основного договору з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, - договорів поруки № 0/2 (а.с. 36-37) та № 0/3 (а.с. 34-35) відповідно, за яким поручителі зобовязалися відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_5 усіх зобовязань, що виникли з зазначеного кредитного договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с. 85), ОСОБА_5 помер 28 грудня 2014 року.

Суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна померлому квартира за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шолохова, б. 15, кв. 5, що підтверджується оціненими в сукупності копією договору купівлі-продажу квартири (а.с. 188) та копією договору іпотеки (а.с. 183-187).

Докази щодо належності ОСОБА_5 іншого майна сторонами суду не надані.

За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори» (а.с. 100) вбачається, що ОСОБА_5 заповіту після себе не залишив.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до копії актового запису про народження (а.с. 128), відповідачка ОСОБА_3 є матірю спадкодавця.

Таким чином, ОСОБА_3 на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_5

Інші спадкоємці ОСОБА_5 наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З довідок адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 65, 66) вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 84А, кв. 149.

Відсутність спадкової справи до майна померлого, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (а.с. 99), доводить той факт, що протягом шестимісячного строку після смерті ОСОБА_5, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, ОСОБА_3 не заявила про відмову від спадщини після смерті сина.

На підставі викладеного, відповідачка ОСОБА_3 є такою, що в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 і спадщина відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить їй з часу відкриття спадщини.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-206цс15 від 03 червня 2015 року, за яким згідно із частиною третьою статті 559 ЦК України порука припиняється в разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобовязанні. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. На поручителів може бути покладено обовязок щодо належного виконання зобовязання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобовязання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобовязанням.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_3, як спадкоємець ОСОБА_5, який прийняв спадщину, на підставі ч. 1 ст. 1282 ЦК України зобов'язана задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При цьому відповідні положення щодо поруки застосуванню до останньої не підлягають, оскільки відбулася передбачена законом заміна боржника в зобовязанні і ОСОБА_3 набула статусу основного боржника за зобовязанням, хоча і у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Позивачем надано звіт про оцінку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 163-177), за яким її ринкова вартість станом на 17 вересня 2015 року становить 829253 грн.

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_3, яка прострочила виконання грошового зобовязання, на підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання, та згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязана сплатити суму боргу.

На підставі викладеного, позовні вимоги до ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, і з останньої на користь позивача згідно вимог ч. 1 ст. 1282 ЦК України підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 829253 грн.

Вирішуючи позовні вимоги до ОСОБА_4, суд виходить з того, що остання після смерті ОСОБА_5 не давала згоди відповідати перед позивачем за нового боржника, а договір поруки з нею не містить згоди відповідати за виконання зобовязання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобовязанням.

На підставі викладеного, порука ОСОБА_4 на підставі ч. 3 ст. 559 ЦК України припинилася і позовні вимоги до неї задоволенню не підлягають.

З відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути судові витрати з оплати судового збору у частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме розмірі 1135,62 грн. (3654 х 829253 / 2668215,31).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»:

-заборгованість за кредитним договором у розмірі 829253 гривні;

-судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1135 гривень 62 копійки;

усього стягнути 830388 (вісімсот тридцять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 62 (шістдесят дві) копійки.

У задоволені решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :