Справа № 308/7518/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина М.М.,

суддів - Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносатсервіс» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середньомісячного заробітку, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносатсервіс» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середньомісячногозаробітку.

Позовні вимоги мотивував тим, що наказом генерального директора ТОВ «Техносатсервіс» від 13 вересня 2011 року його було прийнято на роботу і призначено відповідальним (виконробом) за проведення робіт по будівництву загальноосвітньої школи 1-2 ст. у с. Вишка, Великоберезнянського району, генеральним підрядником по будівництву якої є ТОВ «Техносатсервіс». 20 березня 2012 року наказом генерального директора ТОВ «Техносатсервіс» ОСОБА_1 було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. За весь час роботи у відповідача заробітна плата ОСОБА_1 не виплачувалася та жодного розрахунку по день звернення в суд з даним позовом не проведено. З приводу невиплати заробітної плати та не проведення розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 був змушений звернутися до Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області за захистом своїх прав на оплату праці. В ході проведення документальної перевірки додержання ТОВ «Техносатсервіс» вимог законодавства про працю встановлено, що згідно розрахунково - платіжних відомостей нарахування заробітної плати за період перебування у трудових відносинах з відповідачем, ОСОБА_1 нараховувалася заробітна плата у таких розмірах: за вересень 2011 року разом із премією - 1680грн., за жовтень 2011 року - 1477,50грн., за листопад 2011 року - 1567,05грн., за грудень 2011 року - 1834,58грн., за січень 2012 року - 1470,68грн., за лютий - 2012 року 1698,92грн., за березень 2012 року - 1027,14грн.. Разом за весь період нараховано 10755,87грн., всього утримано із заробітної плати за весь період - 2049,11грн., тобто належна до виплаті позивачу заробітна плата за весь період роботи становить 8706,76 грн.. Крім того, йому не було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку у кількості 11 робочих днів в сумі 590,26 грн., тому виплаті підлягала заробітна плата з компенсацією за відпустку в загальній сумі 9297,02 грн.. Так як з ОСОБА_1 не було проведено розрахунку при звільненні, то сума середнього заробітку за час затримки станом на 20.12.2012 року з урахуванням 190 днів з дати звільнення становить 15665,50грн.. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку провести з позивачем повний розрахунок, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким стягнути з ТОВ «Техносатсервіс» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 24962,52грн., з яких 9297,02грн. - заробітна плата з компенсацією за невикористану відпустку та 15665,50грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку, з вирахуванням податків та внесків.

В декілька разів уточнених позовних вимогах позивач просив суд стягнути з ТОВ «Техносатсервіс» на свою користь суму заборгованості в розмірі 97493,17грн., з яких 9297,02грн. - заробітна плата з компенсацією за невикористану відпустку, 45347,50грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 28 травня 2014 року відповідно до ст.117 КЗпП України, 848,65грн. - 3% річних від простроченої суми заробітної плати за кожен місяць відповідно до ст. 625 ЦК України, 40000грн. - у відшкодування заподіяної моральної шкоди та 2000грн. - за надання правової допомоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30 травня 2014 року в задоволенні уточненого позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносатсервіс» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середньомісячного заробітку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права і процесуального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволення уточненого позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції зроблений хибний висновок про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт невиплати йому заробітної плати за період роботи та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, оскільки відмовився від оплати почеркознавчої експертизи. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки ніякого рахунку на оплату проведення експертизи він не отримував. Доводи позивача про те, що підписи у розрахункових відомостях по виплаті заробітної плати підроблено та вчинено не ним, судом першої інстанції до уваги не взято, хоча навіть візуально видно, що підписи всі різні та його підпису не відповідають, а відтак підроблені відомості не можуть слугувати підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.

В запереченні відповідач просить відхилити апеляційну скаргу як необгрунтовану, оскільки позивач ввів суд в оману, навмисно ухилився від оплати послуг по виконанню експертизи, а тому не надав суду належні докази на підтвердження своїх позовних вимог. Доводи апеляційної скарги також базуються на припущеннях. Судом першої інстанції надано належну оцінку обставинам справи та ухвалено законне рішення, яке слід залишити без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник відповідача Дякун Х.Є. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 309 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення або змінює рішення, якщо судом першої інстанції порушено або неправильно застосовано норми матеріального або процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що наказом генерального директора ТОВ «Техносатсервіс» від 13 вересня.2011 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу і призначено відповідальним (виконробом) за проведення робіт по будівництву загальноосвітньої школи 1-2 ст. у с. Вишка, Великоберезнянського району, генеральним підрядником по будівництву якої є ТОВ «Техносатсервіс», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Наказу №17 від 13 вересня.2011 року.

20 березня 2012 року наказом генерального директора ТОВ «Техносатсервіс» ОСОБА_1 було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією даного Наказу та копією Трудової книжки від 29 січня 1981 року.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 4 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Позивач звернувся до суду із позовом про захист своїх прав, зазначаючи що за весь період роботи в ТзОВ «Техносатсервіс» заробітну плату він не отримував, а при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наявних в матеріалах справи оригіналів розрахунково-платіжних відомостей випливає, що за період перебування позивача із відповідачем в трудових правовідносинах, заробітна плата йому нараховувалася та виплачувалася, а позивач не зміг довести суду належними доказами факт невиплати йому заробітної плати та непроведення повного розрахунку при звільненні.

Колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Як вбачається із матеріалів справи, в ході проведення перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 на підставі розрахунково - платіжних відомостей нарахування заробітної плати встановлено, що за період перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем з 13 вересня 2011 року по 20 березня 2012 року йому проводилося нарахування заробітної плати за фактично відпрацьований час згідно табелів обліку робочого часу, що підтверджується актом №20-0526/04 від 10 травня 2012 року. Заробітна плата була нарахована у таких розмірах: за вересень 2011 року разом із премією - 1680грн., за жовтень 2011 року - 1477,50грн., за листопад 2011 року - 1567,05грн., за грудень 2011 року - 1834,58грн., за січень 2012 року - 1470,68грн., за лютий - 2012 року 1698,92грн., за березень 2012 року - 1027,14грн.. Разом за весь період нараховано 10755,87грн., всього утримано із заробітної плати за весь період - 2049,11грн., тобто належна до виплаті позивачу заробітна плата за весь період роботи становить 8706,76 грн..

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 нараховано компенсацію за 11 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 590,26грн..

Таким чином ОСОБА_1 за весь період роботи було нараховану заробітну плату та разом із компенсацією за невикористану щорічну відпустку повинно було бути виплачено суму 9297,02 грн..

На підтвердження виплати ОСОБА_1 нарахованої заробітної плати представником відповідача було надано оригінали відомостей на виплату грошей №27, №28 за вересень 2011 року, №29, №30 за жовтень 2011 року, №31, №32 за листопада 2011 року, №34, №1 за грудень 2011 року, №2, №3 за січень 2012 року, №4, №5 за лютий 2012 року, №6 за березень 2012 року (а.с. 123-136), оглянувши які ОСОБА_1 дав пояснення суду, що підпис, який вказує на отримання ним грошей йому не належить та вчинений іншою особою.

Для вирішення питання чи виконано підписи апелянтом-позивачем ОСОБА_1 або зазначені підписи виконано іншою особою в розрахунково-платіжних відомостях за період з вересня 2012 року по березень 2013 року включно ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2014 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу.

У відповідності до висновку експерта № 15/1176 від 14 лютого 2015 року підписи від імені ОСОБА_1 у відомостях на виплату заробітної плати виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

Отже в судовому засіданні апеляційної інстанції найшли своє підтвердження доводи ОСОБА_1 про те, що заробітну плату за весь період роботи ним отримано не було, як і не було отримано компенсацію за невикористану відпустку, а відтак судова колегія вважає, що його позовні вимоги в частині стягнення 9297,02 грн. слід задовольнити.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що повний розрахунок при звільненні з позивачем проведений не був та не проведений і на момент звернення до суду із даним позовом.

Вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідає нормам діючого законодавства, а саме положенню ст. 117 КЗпП України, але судова колегія вважає, що її слід задовольнити частково.

В уточнених позовних вимогах позивач просив суд першої інстанції стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 45347,50 грн., потім в суді апеляційної інстанції він збільшив розмір даної вимоги спочатку до 51366,00 грн., а потім до 62662,00 грн..

Враховуючи, що розмір заборгованості із заробітної плати у день звільнення позивача становив 9297,02 грн., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку позивач визначив у 62662,00 грн., виходячи зі співмірності вказаних вище сум, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 37514,75 грн., починаючи з 20 березня 2012 року по 10 січня 2014 року відповідно до розрахунку викладеному в заяві про збільшення позовних вимог від 10 січня 2014 року (а.с. 137-138), оскільки розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком, та з урахуванням того, що не проведення почеркознавчої експертизи протягом тривалого відрізку часу з вини позивача, суттєво затягнуло розгляд справи судом по суті.

У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із положеннями ст. 237-1 КЗпП власником або уповноваженим ним органом відшкодовується моральна шкода працівнику у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з невиплатою заробітної плати нормальним чином за період роботи та при звільненні, які позивач не може отримати вже протягом тривалого часу, він зазнав моральної шкоди, яка виражається в емоційних та душевних хвилюваннях і стражданнях, яку ОСОБА_1 оцінив в уточненому позові в 40 000 грн..

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому судова колегія вважає, що на користь позивача слід стягнути з відповідача відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 2000 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати по даній справі складаються із витрат на правову допомогу (ст. 84 ЦПК України) та витрат, пов'язаних із проведенням експертизи (ст. 86 ЦПК України), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 4000,00 грн. та 909,48 грн. відповідно, як такі що документально підтверджені та відповідають вимогам закону.

Частиною 3 ст. 88 ЦПК передбачено : якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже із ТзОВ «Техносатсервіс» на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1141,22 грн..

В решті позовних вимог щодо стягнення 3% річних від простроченої суми заробітної плати за кожен місяць відповідно до ст.625 ЦК України та визначеному позивачем розмірі моральної шкоди відмовити, як таких що є безпідставними, не доведені належними доказами та не базуються на нормах закону.

З огляду на викладене та на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду про відмову в задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню як незаконне та необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення його уточнених позовних вимог, а саме: стягнути з товариства з обмеженою відповідальність «Техносатсервіс» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату разом із компенсацією за 11 календарних днів невикористаної щорічної відпустки після стягнення всіх обов'язкових платежів в сумі 9297,02 грн.; компенсацію за прострочку виплати заробітної плати в розмірі середньої заробітної плати за час затримки в сумі 37514,75 грн.; моральну шкоду в сумі 2000 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. та витрати по оплаті проведення експертизи в сумі 909,48 грн..

Крім того, слід стягнути з товариства з обмеженою відповідальність «Техносатсервіс» на користь держави судовий збір в сумі 1141,22 грн..

В решті позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 травня 2014 року скасувати.

Уточнений позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальність «Техносатсервіс», м. Львів, вул. Стрийська, 202, код 22377337, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця: АДРЕСА_1, невиплачену заробітну плату разом із компенсацією за 11 календарних днів невикористаної щорічної відпустки після стягнення всіх обов'язкових платежів в сумі 9297,02 грн.; компенсацію за прострочку виплати заробітної плати в розмірі середньої заробітної плати за час затримки в сумі 37514,75 грн.; моральну шкоду в сумі 2000 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. та витрати по оплаті проведення експертизи в сумі 909,48 грн..

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальність «Техносатсервіс», м. Львів, вул. Стрийська, 202, код 22377337 на користь держави судовий збір в сумі 1141,22 грн..

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: