У х в а л а

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
Парінової І.К.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 7 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2014 року

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заборгованості за кредитним договором від 28 березня 2008 року.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 7 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Західне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2008 року № 03/08-09 з урахуванням відсотка по ньому та пені на загальну суму 2 958 596,36 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 03/08-09, за яким банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 900 тис. грн на умовах сплати 18 % річних за користування кредитом та строком на 15 років до 15 березня 2023 року. Надалі 19 травня 2008 року та 28 серпня 2008 року до кредитного договору № 03/08-09 вносилися зміни в частині збільшення процентної ставки до 19,5 % та 20,5 % та зміни до графіку погашення кредиту.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у нього виникла заборгованість, яку банк просив стягнути з нього у судовому порядку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із обґрунтованості вимог банку та солідарно стягнув з ОСОБА_6 та його поручителів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заборгованість за кредитним договором.

Однак із такими висновками судів погодитися не можна, оскільки вони не відповідають закону та не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (абзац 1 частини 1 статті 553 ЦК України).

Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечувалося порукою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підставі укладених між ними і банківською установою окремих договорів поруки від 28 березня 2008 року.

Поручитель, за абзацом 2 частини 1 статті 553 ЦК України, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частинами 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Підстави припинення поруки передбачені статтею 559 ЦК України.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року, визнано припиненим договір поруки від 28 березня 2008 року між ОСОБА_8, ОСОБА_6 і ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (а.с. 76, 77, 117, 118, т. 3).

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 січня 2014 року, яке не оскаржувалося у встановленому законом порядку та набрало законної сили, визнано припиненим договір поруки від 28 березня 2008 року між ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (а.с. 119-121, т. 3).

Положеннями частин 1-3 статті 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Залишаючи без змін заочне рішення про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_8 та ОСОБА_7, апеляційний суд не звернув уваги, що на момент постановлення своєї ухвали від 18 березня 2014 року існували такі, що набрали законної сили рішення суду про припинення поруки на підставі частини 4 статті 559 ЦК України. При цьому жодних обґрунтувань з приводу неприйняття до уваги зазначених судових рішень апеляційний суд не надав.

Крім цього, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку не узгоджується з частиною 3 статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Згідно з частиною 3 статті 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином законодавство не містить норм щодо можливості солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

З огляду на те, що норми закону і умови договорів поруки не встановлюють солідарну відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором згідно з нормами частини 3 статті 554 ЦК України відсутні.

Також суди виходили з того, що підстав для застосування норми частини 3 статті 551 ЦК України не вбачається.

Позивач подав розрахунок, який включав 1 576 491,01 грн заборгованості зі сплати неустойки (пені).

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини 3 статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положення частини 3 статті 551 ЦК України з урахуванням загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав надають право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суди не встановили розміру збитків, завданих банку несвоєчасним погашенням ОСОБА_6 заборгованості, не з'ясували наявності інших обставин, які мають істотне значення, тому висновок про відсутність підстав для застосування частини 3 статті 551 ЦК України не підтверджено жодними доказами.

Отже, висновки судів про стягнення з відповідачів неустойки (пені) у розмірі 1 576 491,01 грн не є безспірним.

За таких обставин суди неправильно застосували норми матеріального права, в порушення норм процесуального права не встановили усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2 статті 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 7 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун
І.К. Парінова
О.В. Ступак
С.П. Штелик