03.02.2015 Єдиний унікальний номер 205/9706/14-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я 205/9706/14
03 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Залімської Н.В.,
при секретарі Олексієнко О.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач 20 листопада 2014 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання позивача, її сина ОСОБА_3, колишнього чоловіка - відповідача по справі ОСОБА_2, її мати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Шлюб з відповідачем було розірвано 08.05.2007 року. З 01.02.2010 року і до сьогодні відповідач у спірній квартирі не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, комунальні платежі не сплачує. Позивач просила визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1.
Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило.
З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1, на підставі договору дарування, посвідченого 23 грудня 2006 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6, за реєстровим № 3099 (а.с.4-5).
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08 травня 2007 року (а.с.7).
Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання: ОСОБА_1 , ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце реєстрації від 13.11.2014 року (а.с.6).
Однак, судом встановлено, що відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2010 року, в квартирі відсутні його особисті речі.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірній квартирі, то суд вважає, що є всі підстави визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1
Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, і керуючись ст.ст. 405, 321 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Залімська