Справа № 344/1330/14-ц
Провадження № 22-ц/779/731/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О.В.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківської міської ради, обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування, скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та пункту рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Позивач ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку. Вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а рішення є необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального права. Зі слів апелянта, судом першої інстанції не враховано той факт, що пункт 3.3 рішення, зафіксованого в протоколі № 11 засідання комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів від 14.05.1993 року, рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів №127 від 13.04.1994 року, свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок №6140 від 10.05.1994 року були прийняті з порушенням норм ЗУ "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні". Як зазначає ОСОБА_2, згідно вимог цього закону спірний житловий будинок міг бути повернутий реабілітованому або його спадкоємцям виключно у разі якби будинок був незайнятий. При відсутності такої можливості заявнику відшкодовується вартість будівель та майна. В даному випадку, ще до передачі спірного житлового будинку реабілітованому ОСОБА_4, в ньому проживала з травня 1992 року апелянт зі своєю родиною, а тому орган місцевого самоврядування прийняв незаконні рішення. Крім того, на думку ОСОБА_2, судом також не враховано, що на момент ухвалення виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради народних депутатів рішення №127 від 13.04.1994 року "Про розгляд питання повернення житла реабілітованим" та видачі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок №6140 від 10.05.1994 року ОСОБА_4 не мав правоздатності, передбаченої законом.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано: пункт 3.3. рішення зафіксованого в протоколі №11 засідання комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів від 14 травня 1993 року про повернення ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1; рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 127 від 13 квітня 1994 року «Про розгляд питання повернення житла реабілітованим» в частині визнання права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4. Визнано недійсними: Свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 № НОМЕР_1 від 10 травня 1994 року, виданого на ім'я ОСОБА_4; Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 20 травня 1994 року, виданого ОСОБА_5. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 100-103).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.202-204).

У судовому засіданні апелянти та їх представник вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з указаних у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечили, просили її відхилити з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши сторін та їх представників, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_4 23.05.1945 був засуджений військовим трибуналом військ НКВД Станіславської області по ст. 34 КК УРСР до 10 років ВТТ з конфіскацією майна та помер під час відбування покарання у 1947 році. Відповідно до довідки прокуратури Івано-Франківської області, ОСОБА_4 був реабілітований на підставі ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991 року (а.с. 38).

На час засудження ОСОБА_4 належало будинковолодіння по АДРЕСА_1, що підтверджується випискою з нотаріального акту (а.с. 55-56) і дане нерухоме майно було у нього конфісковано відповідно до копії Виписки.

Відповідно до копії Довідки № 248 від 03.06.1992, виданій голові комісії по реабілітації, зазначено, що будинок АДРЕСА_1 є двоквартирним, та в ньому проживають дві сім'ї: квартира № 1 - ОСОБА_6, склад сім'ї - 1 особа; квартира № 2 - сім'я ОСОБА_7, склад сім'ї - 2 особи (а.с. 189).

Згідно копії Витягу з протоколу № 11 засідання комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів від 14.05.1993 вирішено повернути конфісковані будинки реабілітованим, зокрема, ОСОБА_4 - будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 6, 39).

На а.с. 65 наявна копія Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 10.05.1994 ОСОБА_4, який знаходиться по АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного протоколу, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було прийнято рішення № 127 від 13.04.1994 року «Про розгляд питання повернення житла реабілітованим». Згідно пункту 1 даного рішення за ОСОБА_4 визнано право власності на будинок, а згідно пункту 2 - зобов'язано міське управління житлово-комунального господарства та обласне бюро технічної інвентаризації оформити та видати свідоцтва на право власності після відселення сімей, які проживають в цих будинках згідно копії Архівного витягу від 18.11.2013 (а.с. 7, 40).

У переліку черговості відселення сімей з будинків, що повертаються реабілітованим станом на 01.02.2001 за будинком АДРЕСА_1 зазначено прізвище ОСОБА_6, що свідчить про відсутність перебування на обліку у комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів позивача, як мешканця даної квартири (а.с. 46)

Право власності на зазначене житлове приміщення перейшло до ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 1994 року після смерті ОСОБА_4 (а.с. 41) та було подаровано нею ОСОБА_3 згідно копії Договору дарування від 14 вересня 1994 року (а.с. 43). Вказане також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2014 (а.с. 35).

Як вбачається з копії Обмінного ордеру № 004142 від 07.05.1992, виданого позивачу на право зайняття жилого приміщення № 1, жилою площею 20,86 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, він дійсний 30 днів (а.с. 9).

Згідно копії Довідки від 03.10.2013 ВК Івано-Франківської міської ради ОСОБА_2 станом на 03.10.2013 на квартирному обліку не перебуває (а.с. 8).

Відповідно до копії Архівного витягу № 140/4-06 від 18.11.2013 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської Ради вирішено дозволити ОСОБА_6 обміняти однокімнатну квартиру № 1, житловою площею 20,86 кв.м., на АДРЕСА_1 на частину житлової площі, яка припадає на долю її онуки, ОСОБА_2 в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Довідкою № 04907 від 15.11.2013 року обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» підтверджено, що згідно архівних даних, станом на 31.12.2012 року, право власності ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 13).

Доказами проживання ОСОБА_2 та її сім'ї в квартирі є укладені нею копії договорів на утримання будинків та прибудинкових споруд за адресою спірного житлового приміщення (а.с. 82-83), копія Договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад народних депутатів, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій від 19.05.1993 (а.с. 84-87) та Довідки № 02-02/виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї (а.с. 88).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції враховуючи положення ч.ч. 1-3 п. 9 Постанови Верховної Ради України від 24.12.1993 «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності порушення відповідачами права власності позивача на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Приписами ч. 3 ст. 5 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» встановлено, що вилучені будівлі та інше майно по можливості (якщо будинок незайнятий, а майно збереглося) повертаються реабілітованому або його спадкоємцю натурою.

Відповідно до ч. 3 п. 9 Постанови Верховної Ради України «Про тлумачення закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» конфісковані будинки не можуть бути повернуті реабілітованому (його спадкоємцям першої черги), якщо первинному набувачу вони були передані правомірно і знаходяться у його власності або перебудовані у нежилі будівлі чи суттєво перебудовані.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що повернення житла реабілітованому ОСОБА_4 відбулось правомірно, без порушень права власності позивача, оскільки такого права у неї не було. Відповідно і подальший перехід прав власності іншим особам також є правомірним. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції ще з огляду на те, що докази проживання позивачки у спірному житлі на момент повернення його реабілітованому відсутні, а права та обов'язки позивачки по договору найму, які вона має, не породжують прав власника..

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно і повно з'ясовано фактичні обставини справи, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко