У х в а л а

14 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна Олександра Юрійовича, комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Толока», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним свідоцтва про право власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: визнано недійсним договір купівлі-продажу від 12 лютого 2008 року нежитлового приміщення 131 по вул.. Старонаводницькій в м. Києві, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. за № 1256; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 5 грудня 2008 року нежитлового приміщення 131 по вул. Старонаводницькій в м. Києві, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. за № 1256. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року скасовано в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 12 лютого 2008 року і 5 грудня 2008 року, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні зазначених позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за його касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

31 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 203, частини першої статті 215, статті 229 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України від 26 жовтня 2011 року, рішення Верховного Суду України від 30 березня 2011 року та постанови Верховного Суду України від 10 жовтня і 14 листопада 2012 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 11 червня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог щодо фіктивності договорів купівлі-продажу та введення його в оману при укладенні договорів.

Разом з тим у судових рішеннях Верховного Суду України, на які заявник посилаються як на приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 26 жовтня 2011 року касаційний суд, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для вирішення спору;

- в рішенні від 30 березня 2011 року касаційний суд дійшов висновку, що оскільки сторонами при укладенні договору не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір не є укладеним, а відтак суд не може визнати його дійсним на підставі статті 220 ЦК України.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Надані заявником постанови Верховного Суду України від 10 жовтня і 14 листопада 2012 року не можуть слугувати прикладом іншого за змістом судового рішення, ухваленого у подібних правовідносинах, у розумінні пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки прийняті за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна Олександра Юрійовича, комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Толока», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним свідоцтва про право власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін