РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2-6526/11

2/643/3/15

30.04.2015

Московський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Погасій О.Ф.

при секретарі Бровкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Московського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 3-я особа приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання частково недійсним договору купівлі продажу, переводу прав та обовязків покупця по договору купівлі продажу квартири, визнання договору дарування недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого володіння, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, громадянка ОСОБА_6 ОСОБА_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1, 4 мікрорайонАДРЕСА_1, звернулася до суду з позовом в якому просить частково визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2, укладеного між громадянином України ОСОБА_4, який є продавцем квартири, та громадянином ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_2, який є покупцем зазначеної квартири, перевести права та обовязки покупця квартири на неї, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2, визнати недійсним договір дарування зазначеної квартири , укладеного між громадянином ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_2, який є дарувальником та громадянином України ОСОБА_3, який є обдарований, укладений 23 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, також, позивач просить суд витребувати спірну квартиру у ОСОБА_3.

В обґрунтування свої вимог позивачка посилається на те, що з березня 2004 року по червень 2005 року вона відправила в безготівковому порядку через банк грошові перекази на ім'я своїх синів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на загальну суму 27 720 доларів США для придбання собі квартири в м.Харкові.

В травні місяці 2005 року ОСОБА_2 повідомив їй, що знайшов для неї 3-х кімнатну квартиру й повідомив про її вартість, яка становила 27 000 доларів США.

Перед придбанням квартири, ОСОБА_1 із своїми синами ОСОБА_2 та ОСОБА_2, вирішили, щоб її квартира не ввійшла у власність родини молодшого сина ОСОБА_3, покупцем повинен був стати старший син ОСОБА_2. Також вони домовились про те, що коли вона переїде до України на постійне мешкання, право власності на квартиру буде переоформлене на неї, вона буде зареєстрована в цій квартирі, та молодший син ОСОБА_3 посприяє в отриманні нею виду на проживання на території в Україні. На той час ОСОБА_1 не мала можливості приїхати в Україну у звязку зі станом здоровя, тому вона разом із синами вирішила, що придбанням квартири займуться вони. Вона також не наполягала на оформленні права власності на неї при придбанні квартири, так, як довіряла своїм синам, та була впевнена, що це буде зроблено після її переїзду.

17.06.2005 року укладено договір купівлі-продажу квартири між продавцем квартири ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_2, що нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського округу ОСОБА_5 за № 2722. На підставі зазначеного договору купівлі продажу квартири, придбана квартира АДРЕСА_3, квартира складається із трьох кімнат житловою площею 45,2 кв. м., загальною площею 62,5 кв. м.

За твердженням ОСОБА_3 про сплату високих податків на утримання квартири у звязку з тим, що ОСОБА_2 не є громадянином України, 23.12.2005 року укладено договір дарування квартири, згідно якого ОСОБА_2 подарував спірну квартиру молодшому брату ОСОБА_3. При цьому, не перевіривши вказані підстави, ОСОБА_1 погодилась переоформити квартиру на молодшого сина шляхом дарування щоб вона не ввійшла у власність його родини.

21.10.2008 року, ОСОБА_1 відправила контейнер зі своїми особистими речами на адресу придбаної квартири, який одержав ОСОБА_3 та розмістив їх у спірній квартирі в одній із кімнат, де вони знаходяться по теперішній час.

На початку жовтня 2011 року, ОСОБА_1 приїхала до свого молодшого сина, який тимчасово мешкав у м.Донецьку, де між нею та його родиною виник конфлікт у звязку з тим, що син відмовився переоформляти на неї право власності на спірну квартиру.

Позивачка вважає, що її права власності порушені, тому як вказану квартиру завжди вважала своєю власністю, давала на її придбання грошеві кошти своїм рідним синам, довіряла їх діям відносно оформлення квартири. Також позивачка вважає, що відповідач, а саме ОСОБА_3 ввів її в оману, переконавши її про те, що не громадянин України (нерезидент) яким є ОСОБА_2 громадянин ОСОБА_7 Федерації, буде платити за утримання квартири більш ніж громадянин України (резидент) яким є ОСОБА_3, у звязку з чим вона погодилась щоб був укладений договір дарування від старшого сина молодшому сину. Крім того, на думку позивачки обман полягає ще в тому, що її молодший син ОСОБА_3 пообіцяв їй переоформити право власності на квартиру після її переїзду з ОСОБА_6 до України, це ще одна причина того, що вона не заперечувала проти дарування квартири, оскільки була впевнена, що всі дії, виконуються її рідними синами в її інтересах та направлені на досягнення позитивного результату у вигляді придбання нею право власності на квартиру.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та його обґрунтування. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача за дорученням адвокат ОСОБА_8 позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник позов не визнали, проти позову заперечували. Пояснили, що позивач не представила доказів своїх позовних вимог. Згідно заяв позивача на відправку грошових переказів та контрольних чеків до прибуткових касових ордерів зазначено, що грошові перекази не повязані з підприємницькою та інвестиційною діяльністю, або набуттям прав на нерухоме майно, а є приватним грошовим переказом. Позивач не набула право власності на спірну квартиру. Просили суд відмовити в задоволенні позову в звязку зі сплином терміну позовної давності. Відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти вселення и проживання в спірній квартирі позивачки.

Заслухавши сторін, їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частина 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матірю відповідача ОСОБА_2, громадянина ОСОБА_7 Федерації, та відповідач ОСОБА_3, громадянин України.

Ступень спорідненості сторін не заперечується відповідачами по справі та їх представниками.

Придбанню вказаної квартири старшим сином позивачки ОСОБА_2 передувала домовленість між позивачкою та відповідачами, згідно якої ОСОБА_3 знаходить квартиру, ОСОБА_1 пересилає гроші для купівлі собі квартири, а старший син ОСОБА_2 стає покупцем квартири для того, щоб квартира не ввійшла у спільну сімейну власність молодшого сина. Після чого, ОСОБА_1 переїжджає на постійне мешкання до України, право власності на квартиру переоформлюється на неї, та молодший син сприяє в отриманні позивачкою виду на місце проживання на території України.

Оскільки ОСОБА_1 не мала особистого житла в м. Харкові, а хотіла жити поруч із своїм молодшим сином, відповідачем по справі ОСОБА_3, тому вирішила придбати квартиру в м. Харкові.

Данний факт підтверджується письмовими доказами, а саме банківськими документами:

- корінцем до касового ордеру від 24.03.2004 року на суму 2 500 доларів США;

- корінцем до касового ордеру від 30.06.2004 року на суму 700 доларів США;

- касовим ордером № 10 від 25.11.2004 року на суму 300 доларів США;

- платіжним доручення від 08.03.2005 року на суму 500 доларів США; ( а.с.62-65)

- банківським переказом (контрольний чек № 3) від 14.04.2005 року на суму 200 доларів США;

- банківським переказом (контрольний чек № 9) від 12.05.2005 року на суму 500 доларів США;

- банківським переказом (контрольний чек № 7) від 20.05.2005 року на суму 700 доларів США;

- контрольним чеком на переказ № 1 від 31.05.2005 року на суму 20 120 доларів США;

- контрольним чеком на переказ № 7 від 02.06.2005 року на суму 2 200 доларів США ( а.с. 8-16)

Загальна сума переказів становить 27 540 доларів США, що на момент придбання квартири становила 139 079 грн.

Крім того даний факт знайшов своє підтвердження в поясненнях свідків.

Так допитаний Тімірязівським районним судом м.Москви у якості свідка онук позивачки ОСОБА_9, який є рідним сином ОСОБА_2, пояснив, що йому відомо про те, що ОСОБА_1, проживаючи у ОСОБА_6, пересилала гроші у м.Харків своєму сину ОСОБА_3 для придбання для неї квартири у Харкові. З метою придбання квартири, у Харків їздив його батько ОСОБА_2, який купив квартиру за гроші ОСОБА_1, а потім подарував цю квартиру своєму молодшому брату ОСОБА_3 з метою запобігання сплати високих податків. Йому відомо про домовленість між його бабусею ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_10 про те, що коли вона переїде з ОСОБА_6 до Харкова, останній допоможе в отриманні бабусею виду на проживання та переоформить права власності квартири на неї. На момент придбання квартири його батько ОСОБА_2 розлучався і таких грошей у нього не було, так як при розлученні ділилося все майно та грошеві кошти. Щодо ОСОБА_3 знає тільки зі слів. Свідок зазначає, що ОСОБА_3 Кимивич працюючи на той час та отримує заробітну плату не мав достатніх грошевих коштів для придбання квартири, так як йому допомагала мати, бабуся свідка ОСОБА_1, яка надсилала йому грошеві перекази.

Допитана Тімірязівським районним судом м. Москви у якості свідка ОСОБА_11, пояснила , що обставини придбання квартири їй відомі зі слів колишньої дружини ОСОБА_2 (які на той час знаходилися в шлюбі), яка розповіла їй, що її чоловік збирається їхати до Харкова з метою придбання квартири для матері на імя брата.Їй не відомо, чи мав ОСОБА_3 гроші для придбання квартири, а старший син ОСОБА_2 знаходився в ситуації розлучення та поділу майна і про такі суми між подружжям мова не йшла. Щодо молодшого брата свідок вказує на те, що фінансову допомогу йому надавала мати, - ОСОБА_1. Для придбання квартири в м. Харкові гроші надала ОСОБА_1.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_12, пояснила, що із позивачкою ОСОБА_1 вона познайомилась у жовтні 2011 року раптово у м.Донецьку. ОСОБА_1 розповіла ОСОБА_12, про те, що вона висилала гроші своєму молодшому сину ОСОБА_10 з ОСОБА_6 у Харків для придбання квартири для неї. Також ОСОБА_12 пояснила, що їй відомо про домовленість між ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_10 про те, що коли ОСОБА_1 переїде до Харкова, вона стане власником квартири, яка придбалась для неї та за її гроші. Коли ОСОБА_1 приїхала до свого сина ОСОБА_10, який тимчасово мешкав у Донецьку, та почала питати про свою квартиру, ОСОБА_3 та його жінка відмовились переоформляти право власності на ОСОБА_1 з чого і розпочався конфлікт між сторонами. Всі обставини цієї справі їй відомі зі слів ОСОБА_1, яка тривалий час проживала у неї, її сина ОСОБА_10 та померлої невістки ОСОБА_1, ОСОБА_13, з якою вона неодноразово розмовляла телефоном.

Згідно із домовленістю між ОСОБА_1 та своїми дітьми, відповідачами по справі щодо придбання квартири в м. Харкові, 17 червня 2005 року укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_4, який є продавцем, та ОСОБА_2, покупцем, який на момент придбання квартири був зареєстрований та мешкав за адресою: ОСОБА_7 Федерація, АДРЕСА_4., за суму 125 970 гривен, що не перевищує суми коштів, які надала ОСОБА_1 для придбання квартири. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про що зроблено запис в реєстрі за № 2721. (а.с. 60)

Судом також встановлено, і цей факт не заперечується відповідачами по справі, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в спірну квартиру не вселялися та в ній ніколи не проживали, разом з цим, про намір всилитися в квартиру з боку ОСОБА_1 вказує те, що вона переслала свої речі і вказані речі знаходяться в квартирі.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що фактично спірна квартира АДРЕСА_2 придбана за рахунок коштів ОСОБА_1 і для неї, вказаний договір купівлі-продажу квартири відповідно до ст.ст. 203 ч. 5, 215 ч. 1, 217 ЦК України підлягає визнанню недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором слід визнати ОСОБА_1, задовольнивши тим самим позовні вимоги позивача в цій частині.

Твердження позивачки, що вона дала згоду на укладення договору дарування у звязку з тим, що відповідач ОСОБА_3 ввів її в оману, щодо утримання квартири, знаходить своє підтвердження в показах свідків.

Твердження відповідача про те, що спірна квартира подарована йому старшим братом ОСОБА_2, безоплатно, протирічить фактам які передували укладанню зазначеному договору дарування.

23.12.2005 року ОСОБА_2, громадянин ОСОБА_7 Федерації, який на момент укладання правочину був зареєстрований та мешкав за адресою: ОСОБА_7 Федерація, АДРЕСА_4, уклав договір дарування квартири АДРЕСА_2, України.

Згідно зазначеного договору дарування, ОСОБА_2, передав безоплатно у власність рідному брату ОСОБА_3, громадянину України, зареєстрованому та проживаючому: Україна, АДРЕСА_5, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_2, Україна.

Дар сторони оцінили в суму 19 678 гривен.

Зазначений договір дарування квартири АДРЕСА_2 посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про що зроблено запис в реєстрі за № 5859. ( а.с. 61)

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 от 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт омани повинна довести особа, яка діяла під впливом омани. Омана щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Правочин визнається вчиненим під впливом омани у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Із пояснень позивачки ОСОБА_1, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 у відповідача ОСОБА_2 на час укладання правочину були відсутні грошеві кошти у сумі потрібній на придбання житла, та відсутнє власне житло так як він перебував в процесі розлучення та поділу майна з дружиною.

У відповідача ОСОБА_3 на час укладання правочину було власне житло.

Як вказали свідки у звязку з відсутністю власного житла ОСОБА_2 придбав би житло для себе, якщо були б гроші, а не для відповідача ОСОБА_3.

Із пояснень позивачки саме ОСОБА_3 ввів її в оману, переконавши її про те, що ОСОБА_2 громадянин ОСОБА_7 Федерації, буде платити за утримання квартири більш ніж громадянин України , у звязку з чим вона погодилась щоб був укладений договір дарування від старшого сина молодшому .

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3, зловживаючи довірою рідної матері, ввівши її в оману, заволодів правом власності на вказану квартиру. При цьому він вже мав свою квартиру, де мешкав разом із жінкою та дітьми.

Відповідно до статті 26 Конституції України «іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України...».

Згідно ст.ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та норм Житлового кодексу Української РСР, якими регулюються ціноутворення та сплата комунальних платежів, різниця між резидентами та нерезидентами України відсутня, тому суд вважає, що дана обставина суттєва і якщо б вона була відома позивачці, то вона б не погодилась на укладання договору дарування від старшого сина молодшому сину.

Суд приходить до висновку, що договір дарування спірної квартири відповідно до ст. 230 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

З цих підстав підлягають задоволенню вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_2, скасування реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3, реєстрацію права власності на дану квартиру за ОСОБА_1, та витребування зазначеної квартири від ОСОБА_3.

Згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.3 ст. 258 ЦК України позовна давність у 5 років застосовується до вимог при визнанні недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд відмовляє в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_14 про застосування строку позовної давності, оскільки позивач ОСОБА_1 дізналась про порушення свого права на спірну квартиру в серпні 2011 року, а звернулась до суду із позовом про поновлення своїх прав 31.10.2011 року. Строк звернення до суду із позовом позивачкою не порушено.

Представник відповідача і відповідач не надали доказів того, що ОСОБА_1 довідалась про порушення свого права раніше серпня 2011 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись 10,11,30,60,209,214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

1.Визнати договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між громадянином України ОСОБА_4 та громадянином ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_2, недійсним в частині, що стосується покупця.

2.Визнати покупцем за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між громадянином України ОСОБА_4 та громадянином ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_2 ОСОБА_1.

3. Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_6, укладеного між громадянином ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_2 та громадянином України ОСОБА_3, укладений 23 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, недійсним.

4.Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

5.Скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_7 за ОСОБА_3.

6.Витребувати квартиру АДРЕСА_2 від ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя