Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/4913/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Волошин В.О.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Болотова Є.В.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД» - Деркач ВікторіїАнатоліївни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором позики.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року залишено без задоволення позов ПАТ «ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором позики.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити новее рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було взято до уваги доводи позивача про те, що 11 квітня 2014 року відповідачем за власним бажанням була написана заява з проханням звільнити його відповідно до п. 6. ст. З6 КЗпП України у зв'язку з відмовою продовжувати працювати в зв'язку зі зміною умов праці. Надаючи безпроцентну позику, не прив'язуючись до курсу НБУ стосовно ЄВРО на дату повернення відповідачем суми позики, позивач розраховував на те, що після проходження навчання відповідач буде використовувати отримані ним знання на підприємстві позивача. Судом також не взято до уваги те, що позивач змушений був відповідно до пункту 3.6. Договору, звернутися до відповідача з вимогою №56 від 22 квітня 2014 року про повернення невиплаченої суми позики у повному обсязі протягом 30 робочих днів з дати направлення вимоги, тобто кінцевим терміном повернення на розрахунковий розрахунок позивача усієї суми позики у повному обсязі було 10 червня 2014 року.

У судове засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому процесуальним законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Клопотання сторін про відкладення розгляду справи судовою колегією не були задоволені, оскільки зазначені у них причини неявки не можна визнати поважними.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 лютого 2013 року сторонами було укладено договір, відповідно до п.1.1 якого позивач зобов'язався надативідповідачу, який перебував у трудових відносинах з позивачем, позикуу сумі 20 160 євро, що за курсом НБУ на час укладення договору складало 215 442 грн., на термін до З0 листопада 2015 року, дляоплати навчання по програмі ЕМВА+ Епglish Вlеnded INSTITUTO DE ЕМРКЕSА. а відповідач зобов'язався повернути суму позики згідно до графіку №2 до договору шляхом утриманнясуми позики із заробітної плати відповідача на підставі письмової заяви або шляхомвнесення відповідної суми у касу позивача. Позика надається кількома траншами на протязі дії договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору відповідач зобов'язався погашати позику за графіком (додаток № 2 до договору), останнє погашення здійснити не пізніше 30 листопада 2015 року.

Відповідачем здійснюється погашення позики, станом на 21 січня 2015 року сума неповернутої позики складає 148 117 грн.

Згідно з п. 3.6 договору, позичальник (відповідач) зобов'язався у випадку розірвання трудових відносин (звільнення) з позивачем за ініціативою позичальника, а також за ініціативою позивача на підставі п.З, 4. 7,8 ст. 40 КЗпП України, повернути відповідачу, за його вимогою, несплачену суму позики вповному обсязі протягом 30 робочих днів з дати надісланнятакої вимоги.

20 листопада 2013 року наказом відповідача у останнього було зміненоштатну чисельність працівників на підприємстві.

11 квітня 2014 року відповідачем було подано позивачузаяву про звільнення з підстав,визначених п. 6ст. 36 КЗпПУкраїни, узв'язку з відмовоюпродовжувати працювати внаслідок зміни умовпраці.

11 квітня 2014 року відповідач був звільнений з роботи на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України.

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, просив ухвалити рішення, яким, з урахуванням зменшення позовних вимог (а.с. 53, 54), стягнути з відповідача суму заборгованості по договору позики № 624130648 від 21 лютого 2013 року у розмірі 188 512 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до умов укладеного сторонами договору позики відповідач, звільнившись 11 квітня 2014 року з роботи за власним бажанням, повинен був повернути всю суму позики в термін 30 робочих днів з дня направлення позивачем такої вимоги - 22 квітня 2014 року, проте ці умови договору не виконав.

Відповідач позов не визнав, зазначав, що він звільнився з роботи не за власним бажанням, а погашення позики ним здійснюється за встановленим договором позики графіком.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення відповідача за п. 6 ст. 36 КЗпП України є звільненням за ініціативою працівника, оскільки ним особисто, з його власної ініціативи, була подана заява про звільнення у зв'язку з відмовою продовжувати трудові відносини через зміну умов праці, отже за умовами договору позики відповідач повинен повернути достроково отриману позику, судова колегія не погоджується, зважаючи на наступне.

За умовами договору позики дострокове повернення на вимогу позивача всієї суми позики було передбачене у випадку звільнення відповідача за його ініціативою або за ініціативою позивача - за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 КЗпП України.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника регламентується положеннями ст. ст. 38, 39 КЗпП України, і відповідно до положень ст. 36 КЗпП України є однією з підстав припинення трудового договору.

Припинення трудового договору з підстав, визначених у п. 6 ст. 36 КЗпП України, а саме, якщо працівник відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною роботодавцем умов праці, не можна вважати розірванням трудових відносин з ініціативи працівника.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД» - Деркач Вікторії Анатоліївни відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: