У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до ОСОБА_6 з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 43 431,57 грн, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, укладеного між сторонами 14 липня 2006 року.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2014 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 липня 2006 року, станом на 31 серпня 2013 року в сумі 18 722,31 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 1 020,26 грн, проценти за користування кредитом в сумі 16 334,33 грн, штрафні санкції в фіксованій частині - 500 грн, штрафні санкції у відсотках від суми позики - 867,72 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду скасувати повністю, а рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Водночас, приймаючи до уваги розрахунок позивача про наявну у відповідача заборгованість, суд першої інстанції виходив з того, що до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості за кредитним договором, яка виникла за останні три роки, що передували зверненню до суду.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 14 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 10 тис. грн зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36% річних з розрахунку 360 днів на рік. Термін дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної картки, тобто лютого 2008 року. Договір був укладений у формі заяви. Згідно змісту вказаної заяви ОСОБА_6 ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с. 6).

Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 31 серпня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 43 431,57 грн, яка становить за тілом кредиту - 8 882,87 грн, 32 004,34 грн заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, 500 грн штраф (фіксована частина), 2 044,36 грн штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам.

Пунктом 8.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Як вбачається з умов та правил надання банківських послуг, зокрема, п. 9.3, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних умов.

Пунктом 9.12 передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до начала місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою»).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам в їх сукупності, не перевірив за рахунок чого виникла заборгованість у відповідача перед позивачем, зокрема, не з'ясував яким чином здійснював відповідач погашення заборгованості за кредитним договором (шляхом внесення готівки, перерахування з іншого карткового рахунку тощо), не звернув уваги на те, що строк дії карки передбачений договором 02/08 (а.с. 6 зворот), а відповідно до розрахунку наданого позивачем останній платіж, як і вбачається із заперечень відповідача (а.с. 38), був здійснений останнім у квітні 2008 року (а.с. 6 зворот).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості, що виникла поза межами трирічного строку, що передував даті звернення позивача до суду з позовом, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що до задоволення підлягає сума заборгованості, яка виникла за період з 30 вересня 2010 року до 31 серпня 2013 року, взявши до уваги власний розрахунок при цьому жодним чином його не обґрунтувавши. Водночас, судом не надано належної оцінки запереченням відповідача, його заяві щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності (а.с. 38).

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, не звернув уваги на надані в ході апеляційного розгляду докази, зокрема, взявши до уваги виписку по особовому рахунку НОМЕР_1 (а.с. 110-117), зауважив лише, що відповідачем здійснювались операції щодо погашення заборгованості після закінчення дії строку картки, а саме 27 вересня 2009 року у розмірі 500 грн, не перевіривши при цьому яким чином від відповідача надійшли вказані кошти, оскільки як вбачається із зазначеної виписки (а.с. 114), в графі «Опис транзакції» зазначено надходження «ПРИВАТБАНК HEAD-OFFICE, повернення штрафу за прострочення більше 30 днів».

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 задовольнити частково, касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук