АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/477/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 425/1371/14-ц Нагорна Н.В..
Категорія: договірні Доповідач - Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової І.Г., Міненкової Н.О.

при секретарі Герасимовій К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошей,

в с т а н о в и л а

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 19 серпня 2011 року ОСОБА_3 позичив у нього гроші в сумі 50000 грн., на підтвердження чого написав розписку. 05.10.2011 року відповідно до розписки він звернувся до відповідача надати йому плити ПК 6x1,2м в кількості 84 шт., але ці вимоги ОСОБА_3 не виконав. Тоді 19.04.2012 року він направив ОСОБА_3 вимогу повернути гроші, які той позичив у нього. Цією вимогою він встановив строк виконання у тридцять днів, тобто до 20.05.2012 року, але у встановлений строк ОСОБА_3 гроші йому не повернув. У зв'язку з чим позивач вважає, що ОСОБА_3 безпідставно набув гроші в сумі 50000грн., тому відповідно до вимог ст.. 1212 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути йому вказану суму. Крім того позивач вважає, що згідно ч.2 ст.1214 ЦК України відповідач повинен сплатити йому проценти за користування вказаною сумою грошів за період з 21.05.2012 року по 01.03.2014 року. Сума процентів за його розрахунками складає 6247,50грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь як безпідставно набуті гроші в сумі 56247,50грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500грн. та сплачений судовий збір у сумі 562,48грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_2 дав ОСОБА_3 50000 грн. під купівлю бетонних плит, про що було складено розписку. Строк виконання за розпискою встановлено не було. 05.10.2011 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_3 вимогу видати плити, але вказана вимога виконана не була, тому ОСОБА_3 було направлено вимогу про повернення боргу в сумі 50000грн. До теперішнього часу гроші ОСОБА_2 не повернуті. Представник також пояснив, що конкретного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладали, вони уклали змішаний договір позики грошей під поставку плит, у зв'язку з чим представник вважає, що ОСОБА_3 безпідставно набув гроші в сумі 50000грн., тому просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 50000грн., а також відповідно до ст..ст.1214, 536 ЦК України та ст..ст. 15, 27, 56 Закону України «Про Національний Банк України» стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 проценти за обліковими ставками НБУ в сумі 6247,50 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. та сплачений судовий збір у сумі 562,48грн.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що з вимогами ОСОБА_2 він не згоден. Свої заперечення обґрунтував тим, що він дійсно у серпні 2011 року отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 50000грн. за покупку ОСОБА_2 плит в кількості 84 штуки. Щоб не було проблем з перевезенням плит, були оформлені документи через його фірму «ХіКо», засновником якої він являється. Але плити фірмі не належали, по бухгалтерії вони не проводились. Вказані плити ОСОБА_2 забрав у жовтні 2011 року. Потім йому стало відомо, що ОСОБА_2 поставили не ті плити, але останній їх назад не повернув. Він також не звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернути йому назад плити. Він згоден повернути ОСОБА_2 вказану суму 50000 грн., якщо він у свою чергу поверне йому отримані плити.

Представник відповідача ОСОБА_5 з вимогами ОСОБА_2 не згоден. Суду пояснив, що ОСОБА_3 написав розписку про отримання грошей в сумі 50000грн. від ОСОБА_2 за поставку плит. 84 плити були доставлені ОСОБА_2, але потім з'ясувалось, що отримані плити ОСОБА_2 не підходять. ОСОБА_3 не забрав назад плити, тому що вважає, що свої зобов'язання він виконав. У зв'язку з чим просив в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач у справі не погодився з таким рішенням суду першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. Просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами, та не заперечується сторонами, 19 серпня 2011 року ОСОБА_3 власноруч написав розписку про те, що він взяв гроші у ОСОБА_2 в сумі 50000 грн., що на 19.08.2011 року складає 6250 доларів США по курсу НБУ, гроші взяв під плити ЖБІ в кількості 84 плити.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 направлялися письмові вимоги на адресу ОСОБА_3, а саме: 05.10.2011 року ОСОБА_2 просив ОСОБА_3 виконати взяті на себе зобов'язання та поставити йому - ОСОБА_2, плити ПК розміром 6x1,2 у кількості 84 штуки за ціною 85 грн./м2 згідно розписки від 19.08.2011 року. Вимогою від 19.04.2012 року ОСОБА_2 просив ОСОБА_3 повернути йому гроші у сумі 50000 грн., у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не передав йому плити відповідно до розписки від 19.08.201 1 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично було укладено угоду, відповідно до якої ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання продати ОСОБА_2 плити розміром 6x1,2 у кількості 84 штуки за ціною 50000 грн. З метою виконання даного зобов'язання ОСОБА_2 19 серпня 2011 року передав ОСОБА_3 гроші в сумі 50000грн., які останній отримав та написав власноруч розписку про отримання грошей. А відтак, не можна вважати 50000 гривень, отримані ОСОБА_3, безпідставно набутими.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, посилаючись на вищезазначені обстави спору, просив суд стягнути з ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти, а саме 50000 гривень отримані настіннім за розпискою як оплата за поставку залізобетонних плит, та 6247,50 в якості 3% річних за користування грошовими коштами.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За приписами ч. І п. 1 ч. 2 ст. 11, частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, дійшовши висновку, що між сторонами фактично було укладено угоду, районний суд правильно встановив юридичну природу виниклих правовідносин та застосував закон, який їх регулює.

Судова колегія вважає, що районний суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову в стягненні з відповідача вищеозначених грошових коштів в якості безпідставно набутих.

Посилання ОСОБА_2 на те, що покази свідків в суді першої інстанції були неправдиві, в даному випадку вирішального значення не мають, оскільки в позові районним судом відмовлено з підстав недоведеності того факту, що гроші відповідачем отримані безпідставно.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -