АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/796/15 Справа № 204/8345/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційними скаргами ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким виділити йому у власність домоволодіння по АДРЕСА_1, загальною площею 28,5 кв.м, житловою площею 7,9 кв.м., шляхом передачі йому права власності, виділити у власність ОСОБА_4 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_2, загальною площею 81 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., шляхом передачі права власності відповідачці 1/4 частини домоволодіння, яке належить позивачу, а також стягнути з відповідачки судові витрати та витрати пов'язані з оцінкою ринкової вартості обох домоволодінь.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 26 серпня 1995 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 (після одруження ОСОБА_4). 18 липня 2011 року шлюб між ними був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, у липні 2011 року за спільні кошти ними набуто спірне майно, а саме: домоволодіння АДРЕСА_2 м. Дніпропетровську та 21/100 частина домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську.

19 липня 2006 року та 06 серпня 2006 року сторони подарували, кожен по 1/4 частині домоволодіння по АДРЕСА_2, своїм неповнолітнім дітям ОСОБА_8 та ОСОБА_9, згідно договорів дарування.

Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу вони не досягли. 22 жовтня 2013 року позивач звернувся до незалежного оцінювача, з метою встановлення ринкової вартості вищевказаних домоволодінь. У висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки, а саме домоволодіння по АДРЕСА_2 вартість складає 237147 грн. У висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1 вартість складає 61667 грн. Позивач вважає, що істинну ринкову вартість домоволодіння об'єктивно встановити не вдалося, у зв'язку з тим, що відповідачка перешкоджала роботі оцінювача, а саме не пустила оцінювача навіть на подвір'я, про що зазначено у висновку.

Виходячи з цього, позивач запропонував відповідачці добровільно поділити спільне майно, виділивши йому домоволодіння по АДРЕСА_1 , загальною площею 28,5 кв.м, житловою площею 7,9 кв.м., а він їй - 1/4 частину домоволодіння по АДРЕСА_2 загальною площею 81 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м. Однак, відповідачка відмовилася розподілити майно таким чином.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 - задоволено частково.

Виділено ОСОБА_3 у власність 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, загальна площа якого 28,5 кв.м., житлова площа 7,9 кв.м., шляхом передачі йому права власності на 1/2 частину даного домоволодіння.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 308,34 грн. та половину вартості оцінки спірного майна в сумі 400 грн., а всього 708 грн. 34 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду змінити в частині відмови задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду змінити та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача та осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши відповідність рішення вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що домоволодіння АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідачки, оскільки воно було придбано ними під час шлюбу.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 1995 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб у відділі РАГС виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів, актовий запис № 689.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2011 року шлюб між сторонами був розірваний. Дане рішення набрало чинності 18 липня 2011 року (а.с.6).

За час шлюбу подружжям було придбане домоволодіння АДРЕСА_2 м. Дніпропетровську, кожному з них належала 1/2 частина вказаного домоволодіння, на підставі Договору купівлі-продажу домоволодіння від 16.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за № 3583 (а.с.9). Право власності на вищевказане домоволодіння було зареєстроване за позивачем та відповідачкою, на 1/2 частину за кожним з них, в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним № 2610738, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.10.2004 року за № 4975975 (а.с.41).

В наступному , позивач та відповідачка подарували по 1/2 частині від належних їм частин домоволодіння АДРЕСА_2 м. Дніпропетровську своїм малолітнім (на той момент) дітям, а саме: ОСОБА_3 подарував 1/4 частину вищевказаного домоволодіння їхній спільній з відповідачкою доньці ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Договору дарування 1/4 частини домоволодіння від 03.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованого в реєстрі за № 5733; а ОСОБА_4 подарувала 1/4 частину вищевказаного домоволодіння їхньому спільному з позивачем сину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі Договору дарування 1/4 частини домоволодіння від 19.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованого в реєстрі за № 4938 ( ар. сп. 119,120).

Таким чином, на теперішній час ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по 1/4 частині домоволодіння АДРЕСА_2 м. Дніпропетровську, кожному з них відповідно. Крім того, 04 вересня 2004 року відповідачкою, під час перебування в шлюбі з позивачем, було придбано 21/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу 21/100 частин домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованого в реєстрі за № 2959 (а.с.8).

Вищевказані обставини не заперечували та не оспорювали сторони по справі, тому доказуванню ці обставини не підлягають у відповідності з ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги та, визнаючи за позивачем право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, загальна площа якого 28,5 кв.м., житлова площа 7,9 кв.м. суд першої інстанції обґрунтовано посилався на положення ч. 1 ст. 60 СК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності .

Аналогічні положення містіть ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 68 СК України зазначено , що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до норм Цивільного кодексу України.

Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Рішення суду повинно ґрунтуватись на доказах, досліджених при розгляді справи, а не на припущеннях, які на думку осіб, що беруть участь у справі доводять пред'явлені вимоги.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України зміст, аналіз підстав та предмету заявленого позову свідчить про розгляд справи судом першої інстанції з дотриманням принципу диспозитивності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те , що судом безпідставно було передано позивачу у власність 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, оскільки придбано було воно за грошові кошти отримані від продажу приватизованої житлової площі , визнати обґрунтованими не можна , оскільки а ні позивачка , а ні треті особи по справі, з позовними вимогами про визнання вказаного спірного майна особистою власністю , зокрема позивачки, не звертались , хоча у відповідності до положень ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом , звернутись до суду за захистом своїх порушених ,невизнаних або оспорюваних прав ,свобод чи інтересів. Отже спірне домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську являється спільним майном подружжя , на рівну долю в якому кожен з подружжя має право.

Окрім того , ОСОБА_4 розуміла наслідки придбання спірного домоволодіння як спільного майна подружжя у 2004 році , що підтверджується заявами , поданими ОСОБА_3 приватному нотаріусу ОСОБА_11 , про те , що він , саме як чоловік , не заперечує проти продажу своєю дружиною ОСОБА_4 приватизованої квартири , проти отримання нею завдатку та придбання нею 21/100 домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську ( ар. сп. 73, 88).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 визнати обґрунтованими також не можна , оскільки, позовні вимоги про виділ позивачу у власність 21/100 домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську задоволенню не підлягають як передчасно заявлені. Як вбачається звисновку про ринкову вартість об'єкта оцінки, а саме домоволодіння по АДРЕСА_2 вартість складає 237147 грн. У висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1 вартість складає 61667 грн. Однак позивач зазначає , що істинну ринкову вартість останнього домоволодіння об'єктивно встановити не вдалося, у зв'язку з тим, що відповідачка перешкоджала роботі оцінювача, а саме не пустила оцінювача навіть на подвір'я, про що зазначено у висновку ( ар. сп. 11).

Як роз»яснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ майна подружжя здійснюється за правилами , встановленими ст.ст.69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна , що підлягає проділу , визначається за погодженням між подружжям , а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Дійсна вартість майна , що підлягає поділу встановлена не була , оскільки позивачем не було заявлено клопотання про проведення судової товарознавської експертизи , на вирішення якої було б поставлено питання щодо вартості такого майна.

Відповідачка ж заперечує проти самої можливості запропонованого позивачем варіанту поділу.

Не підлягають задоволенню і вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , про « скасування частини рішення , яке стосується факту придбання за гроші ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1» . Дані обставини викладені судом в мотивувальній частині оскаржуваного рішення як позиція відповідачки ОСОБА_12 і не являються правовими висновками суду , які б могли вважатись при певних обставинах преюдиціальними. Суд же прийшов до правового висновку про те , що спірне домоволодіння , що розташоване за адресою АДРЕСА_1 являється спільним майном , придбаним подружжям ОСОБА_3.

Таким чином доводи наведені в апеляційних скаргах не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для їх задоволення немає. Апеляційні скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті судом першої інстанції були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М.Романюк

·

·