Провадження № 2/641/1299/2015 Справа № 641/3529/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря Бєлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення та доповнення вимог просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, спричинену невиконанням укладеної між ними та затвердженої 10.02.2015 судом ОСОБА_3 угоди щодо встановлення порядку спілкування із дитиною, на загальну суму 11671,90 грн., моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 затверджено мирову угоду щодо встановлення порядку спілкування ОСОБА_1 з його сином, гарантування права батька вільно відвідувати і спілкуватися із сином, брати участь у його вихованні за умови що це не буде перешкоджати нормальному розвитку дитини. Однак ОСОБА_2, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили, категорично відмовляється дотримуватися положень мирової угоди, вона та її родичі відмовляються надавати йому можливість вільно поспілкуватися із дитиною. Неодноразово ОСОБА_1 приїздив до дитини, витрачаючи кошти на паливо для автомобіля, при цьому не зміг зустрітися із сином з різних підстав, які йому повідомляла відповідачка. Враховуючи, що ОСОБА_2 злісно та умисно ухиляється від виконання умов укладеної між ними мирової угоди, тобто ухиляється від виконання судового рішення, він вправі вимагати відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витрачанні коштів на пальне для транспортних засобів, на яких він їздить до сина. Водночас ОСОБА_1 вказує, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він визначає в розмірі 50000,00 грн.

ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., відшкодувати судові витрати, посилаючись на те, що ОСОБА_1 неодноразово порушувались умови укладеної між ними ОСОБА_3 угоди щодо встановлення порядку участі батька у вихованні сина, ОСОБА_1 вчиняв спроби викрадення дитини, не дозволяв сину спілкуватися телефоном із нею, вчиняв в присутності дитини протиправні дії у її відношенні. Всі ці факти негативно позначились на її здоровї, на самопочутті її сина. Враховуючи, що мировою угодою передбачено моральна відповідальність за невиконання її умов, ОСОБА_2 оцінює моральну шкоду, спричинену ОСОБА_1, в розмірі 50000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив первісний позов задовольнити, в задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти заявлених до її довірителя вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок невиконання умов мирової угоди як таки, що заявлені безпідставно та необґрунтовано. Зустрічні вимоги ОСОБА_2 підтримала, просила їх задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2015, постановленої у справі № 640/20131/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, затверджено мирову угоду між сторонами у справі щодо встановлення порядку спілкування із дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, провадження у справі закрито.

ОСОБА_1 стверджує, що починаючи з лютого 2015 року ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання судового рішення, чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною. У визначені угодою години він приїздив до сина, однак з різних підстав не міг поспілкуватися із сином, марно витрачаючи кошти на пальне. Він письмово звертався до ОСОБА_2 для врегулювання цих питань мирним шляхом та досягнення згоди щодо його побачень із сином, однак остання жодним чином не бажала йти на зустріч.

З питань спонукання ОСОБА_2 на виконання судового рішення ОСОБА_1 звертався з відповідними заявами до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Однак з отриманої відповіді вбачається, що до компетенції служби не входить застосування заходів примусового характеру до громадян

ОСОБА_1 також неодноразово звертався із заявами до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області щодо вжиття заходів для недопущення порушення його батьківських прав.

За наслідками розгляду численних заяв ОСОБА_1 Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 склад кримінального правопорушення.

Водночас ОСОБА_2 також зверталась до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області із заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 146 КК України, вказана заява зареєстрована в ЄРДР за № 0000838, розпочато досудове розслідування. ОСОБА_2 також подано заяву про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 125 КК України.

ОСОБА_1 також подавалися заяви до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради з питань визначення проживання дитини разом із ним, однак йому було запропоновано вирішувати це питання в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 159 Сімейного кодексу України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, яким встановлено способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, ані ОСОБА_1, ані ОСОБА_2 суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які свідчать про злісне чи умисне невиконання сторонами умов мирової угоди, затвердженої судовим рішення.

Заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витраті коштів на пальне для його транспортного засобу, суд також вважає безпідставними, оскільки витрачання коштів на пальне (газ, дизель, бензин) не знаходиться у прямій залежності від необхідності саме у такій спосіб реалізувати свої права батька на побачення із сином, спілкування із ним; відсутній причинний звязок між заправкою транспортного засобу пальним та ухиленням особи від виконання рішення суду.

В матеріалах справи наявні лише численні звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до різних державних органів з метою притягнення один одного до відповідальності, прийняття заходів щодо виконання сторонами мирової угоди, при цьому вказана мирова угода укладена сторонами добровільно, її умови були погоджені.

Пояснення свідка ОСОБА_6, яка повідомила, що є сусідкою ОСОБА_2, вважає останньою гарною мамою, та чула, як ОСОБА_2 викликає міліцію, а також свідка ОСОБА_5, який є батьком відповідача ОСОБА_2, чув, як його онук говорить, що не бажає бачити батька та гуляти із ним, а його донька гарна мати, суд оцінює критично, оскільки вони не мають жодного відношення до предмету спору про стягнення матеріальної та моральної шкоди саме за ухилення від виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що первісні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні вимоги ОСОБА_2 заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зустрічні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_8