Номер провадження: 22-ц/785/2482/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Панасенкова В.О., Парапана В.О.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2010 року по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 кредитної заборгованості у розмірі 86 169,97 дол. США, в еквіваленті по курсу НБУ станом на 28.04.2009 року складає 663 508,74 гривень за кредитним договором та витрат по сплаті державного мита у сумі 1700, 00 грн. та ІТЗ у сумі 250,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що 04.05.2007 року між відповідачем ОСОБА_3 і позивачем було підписано кредитний договір про надання кредиту в сумі 72 114,00 дол. США, на строк з 04.05.2007 року по 04.05.2027 року під 13,25% річних. У якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені договори поруки, згідно яких відповідачі на добровільних засадах беруть на себе зобовязання відповідати по зобовязаннях ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору .

Відповідачі у судове засідання не зявилися.

Зі згоди представника позивача на підставі ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу з винесенням заочного рішення.

Заочним рішенням суду позов задоволений в повному обсязі.

30 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2014 року заяву про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та постановити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не зявились, від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що за її заявою відкрито кримінальну справу, і у неї відібрали зразки для почеркознавчої експертизи.

Вказана обставина не може вважатися поважною причиною для неявки до суду, а тому, на підставі ст.305 ЦПК України суд вважає. що неявка учасників процесу не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

04.05.2007 року між відповідачем ОСОБА_3 і позивачем було підписано кредитний договір № 014/0054/74/74147 від 04.05.2007 року про надання кредиту в сумі 72 114,00 дол. США, на строк з 04.05.2007 року по 04.05.2027 року під 13,25% річних.

У якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені договори поруки № 014/0054/74/74147/1, № 014/0054/74/74147/2, № 014/0054/74/74147/3 від 04.05.2007 року, згідно яких відповідачі на добровільних засадах беруть на себе зобовязання відповідати по зобовязаннях ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору.

Відповідно п. 2.1. договорів поруки від 04.05.2007 року, у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання вимоги, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Згідно кредитного договору № 014/0054/74/74147 від 04.05.2007 року позивач повністю та в строки виконав зобовязання по даному договору.

Проте відповідач на порушення умов кредитного договору своєчасно й у повному обсязі не погашав кредит та не сплачував відсотки за користування коштами.

Відповідач не виконав умови п. 5.1 кредитного договору, тобто щомісячно до 15 числа кожного місяця не здійснював часткове погашення кредиту та не сплачував відсотки за користування кредитом відповідно графіку, та після отримання повідомлення не повернув позивачу кредитні кошти та не сплатив відсотки, за користування кредитними коштами.

Згідно п. 5.5 кредитного договору у випадку невиконання відповідачем умов цього договору кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Згідно п. 10.1 кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем станом на 28.04.2009 року, борг відповідачів перед позивачем складає 86 169,97 дол. США, в еквіваленті по курсу НБУ станом на 28.04.2009 року складає 663 508,74 гривень , а саме:

- заборгованість за кредитом 71 133,38 дол. США, що складає 547 727,03 гривні;

- заборгованість за відсотками 800,49 дол. США, що складає 6 163,80 гривень.;

- заборгованість за простроченими відсотками 7 736,84 дол. США, що складає 59 573,67 гривень;

- заборгованість за пенею 6 499,25 дол. США, що складає 50 044,24 гривні.

Перерахунку розміру вимог позивач не надав.

На момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати відсотків, пені у суду не було.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України.

Пунктом 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ч.1), поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (ч.2).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті державного мита у розмірі 1700,00 грн., витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 250,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідачі не виконують взяті на себе зобов'язання, а тому вони підлягають судовому захисту.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Так, хибними є твердження апелянта про те, що у неї змінилася адреса а тому Банк її не повідомив належним чином про наявність заборгованості за кредитним договором, позивач міг задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки.

Так, задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є правом а не обовязком Банку.

Посилання апелянта на те, що її не сповістили належним чином про наявність заборгованості за кредитним договором так як вона змінила адресу, взагалі свідчить про те, що вона сама порушила в цьому випадку умови договору поруки, так як відповідно до п. 2.6 договору поруки № 014/0054/74/74147/3 (а.с.43) при зміні своєї адреси, Поручитель зобовязаний повідомити про це Банк. До отримання такого повідомлення, вимога Банку належить до подання за вказаною в цьому Договорі адресою.

В договорі поруки апелянт зазначили адресу свого мешкання АДРЕСА_1 (а.с.41-44), подала і сама засвідчила при цьому копію свого паспорта з вказаним цим ж адресом як місця реєстрації (а.с.16), і саме за цією адресою Банком і була направлена претензія на її імя, у відповідності до умов Договору (а.с.55).

Доказу повідомлення Банка про зміну своєї адреси апелянт не надала.

Таким чином, твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий ОСОБА_6

Судді ОСОБА_7

В.Ф. Парапан