Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1091/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

29.04.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина та додаткових витрат на його утримання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

26 червня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітнього сина - ОСОБА_3, посилаючись на те, що він непрацездатний й потребує матеріальної допомоги, зазначала, що з 1997 року вони з відповідачем не перебувають у шлюбі. Син проживає з нею, але допомоги від батька не отримує, яку останній має змогу надавати. Просила на підставі ст.ст. 181, 182, 184, 195, 191, 198, 200 СК Українистягнути з відповідача на свою користь аліменти на сина, ОСОБА_3, у розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також по 300 грн. на додаткові витрат на утримання сина з моменту звернення до суду і без терміново.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 вересня 2014 року (а.с. 69) до участі у справі залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване нею рішення та ухвалити нове рішення. В обґрунтування апеляційної скарги позивач послалася на неправильне застосування судом норм ст. 198 СК України, необ'єктивну оцінку доказів в частині матеріальних можливостей позивача та відповідача щодо надання допомоги їх сину.

Відповідач направив суду письмові заперечення на апеляційну скаргу суть яких зводиться до того, що позивач оскаржила рішення суду в апеляційному порядку з порушенням строку на апеляційне оскарження. Порушення цього строку не пов'язане з незалежними від позивача обставинами, що є підставою для відхилення апеляційної скарги. Крім того, ОСОБА_3 є повнолітньою, процесуально дієздатною особою, але сам до суду не звертався, вимог до нього не пред'являв. Позивач не мала повноважень на звернення до суду в інтересах повнолітнього сина. Доводи позивача щодо неправильної оцінки доказів судом є надуманими. Суд першої інстанції вірно вказав на те, що положення ст. 185 СК України не поширюються на виниклі між сторонами правовідносини. Вважає, що суд дійшов правильного висновку щодо недоведеності потреб сина в отриманні матеріальної допомоги.

Позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (а.с. 163) в судове засідання не з'явився без зазначення причин неявки.

Відповідач особисто в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився.

Представник відповідача заперечила проти доводів апеляційної скарги і висловила думку про те, що скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, представника відповідача, з урахуванням письмових заперечень відповідача на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції встановив і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2, сторони по справі, являються батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 являється інвалідом 2 групи з дитинства, інвалідність встановлена безтерміново, потребує постійного стороннього догляду, навчається в НВО «Спеціальна загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 1 - Дошкільний навчальний заклад» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області в 10 класі і не знаходиться на державному утриманні .

У зв'язку з інвалідністю ОСОБА_3 отримує державну соціальну допомогу довічно у розмірі 949 грн. на місяць, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_2

ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення виконкому Ленінської районної у місті Кіровограді ради та відповідно до ПКМУ «Про надання щомісячної грошової допомоги малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу з 1 вересня 2013 року до 31 березня 2014 року їй було призначено щомісячну грошову допомогу в розмірі 1218 грн., яка не виплачується з квітня 2014 року в зв'язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї перевищив прожитковий мінімум на сім'ю.

ОСОБА_4 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в будинку, власником якого являється його дочка - ОСОБА_5

ОСОБА_4 працює в ТОВ «Агрофірма Союз» трактористом-машиністом с/г виробництва і отримує середньомісячну зарплату у розмірі 2392,18 грн. на місяць а також щорічно орендну плату за земельну ділянку.

Правильність встановлення судом першої інстанції вказаних фактичних обставин справи сторонами не оспорюється.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням розміру заробітної плати відповідача, стану його здоров'я та відсутності власного житла відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів та компенсації додаткових витрат позивачу та їх спільному повнолітньому непрацездатному сину.

Однак повністю погодитися з висновками суду не можна.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте оскаржуване рішення не повною мірою відповідає цим вимогам закону.

Згідно зі ст. 198 СК Українибатьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аналіз змісту ст. 198 СК Українидає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 є повнолітнім але непрацездатним.

Проте суд не визначив на підставі наданих сторонами доказів потребує чи не потребує ОСОБА_3 матеріальної допомоги батька.

Визначаючи можливість надання такої допомоги відповідачем, суд не врахував: розмір щомісячного доходу відповідача, який перевищує встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму; відсутність у відповідача інших утриманців; відсутність даних про оплатність користування наданим йому дочкою житлом; що медичну допомогу він отримував у період з 4 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року, а дані про його захворювання та потребу в лікуванні відсутні.

Крім того, всупереч ст. 214 ЦПК України, суд не перевірив доводів відповідача щодо відсутності у позивача права на звернення з таким позовом (а.с. 23).

Суд не звернув увагу на ці заперечення відповідача та не врахував, що за ст. 198 СК України, на відміну від ч. 3 ст. 199 СК України, право на позов про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина чи дочки, які потребують матеріальної допомоги, належить самим повнолітнім сину чи дочці або їхній опікун.

Батьки не можуть самостійно заявляти позови про стягнення аліментів на непрацездатних повнолітніх дочку чи сина, які володіють цивільною процесуальною дієздатністю, оскільки вони є законними представниками лише щодо своїх дітей, які не досягли повноліття.

У випадку, якщо повнолітні дочка чи син у встановленому законом порядку визнані недієздатними, позов подається їхнім законним представником, включаючи одного з батьків за умови, що він призначений опікуном.

Згідно пояснень сторін, незважаючи на наявність у ОСОБА_3 психічного розладу, він у встановленому законом порядку не визнаний недієздатним і позивач не призначалася його опікуном.

У матеріалах справи немає доказів, які б посвідчували право ОСОБА_2 на представництво інтересів свого повнолітнього сина - ОСОБА_3

Водночас ОСОБА_3, залучений судом до участі у справі в якості третьої особи, самостійних вимог на предмет спору не пред'являв.

То того ж за відсутності встановленого в законному порядку обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_3 чи визнання його недієздатним, позивач просила стягнути аліменти та додаткові витрати на повнолітнього непрацездатного сина на свою користь.

Таким чином суд першої інстанції неповно встановив обставини, яким сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

У зв'язку з допущеним судом першої інстанції порушенням норм матеріального і процесуального права оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові повністю у зв'язку з його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2до до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина та додаткових витрат на його утримання відмовити повністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: