АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/2844/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/789/1313/15 Доповідач - Жолудько Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Кременецького районного суду від 12 березня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Кременецького районного суду від 12 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що суд помилково застосував загальну позовну давність до правовідносин, що склалися між сторонами, та відмовив у задоволенні позову. Наголошує на тому, що мало місце переривання строку позовної давності у відповідності до ст. 264 ЦК України, зокрема, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09.10.2012 року про стягнення суми боргу з відповідача, а тому саме з цієї дати перебіг позовної давності починається знову та закінчується 09.10.2015 року.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 19 травня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково.

Рішення Кременецького районного суду від 12 березня 2015 року в частині відмови у стягненні пені за кредитним договором від 23.11.2007 року за період з 25.12.2013 року по 19.11.2014 року скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 7 617,47 грн. пені за кредитним договором від 23.11.2007 року та 76,17 грн. судового збору.

У решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з даним рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою, у якій просила його скасувати, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 травня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судове засідання сторони повторно не з'явились. Про час і місце його повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1- адвокат Покотило Ю.В. подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідачки і її представника, у якій також просив відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін з урахуванням вказівок, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2015 року.

Відповідно до вимог ст. 197,ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" слід частково задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із пропущення позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даними вимогами.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з таким висновком суду, оскільки вінне відповідає обставинам справи, а також судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Судом установлено, що 23 листопада 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ТЕKOSE00000471, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення цих коштів 22.11.2010 року.

Рішенням Кременецького районного суду від 26 березня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором № ТЕKOSE00000471 від 23.11.2007 року в розмірі 39 310, 19 грн., з яких:

-12 210, 85 грн. - заборгованість за кредитом;

-3 526, 04 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

-4 275 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

-19 298, 30 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, яка нарахована за період з 23.11.2007 року по 22.11.2011 року.

- Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2012 року рішення Кременецького районного суду від 26 березня 2012 року змінено, зменшено суму стягнення з 39 310,19 грн. до 29 736,53 грн. (зменшено розмір пені з 19 298,30 грн. до 9 724, 64 грн. за період з 20.02.2011 рік по 20.02.2012 рік).

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно зі ст. 599 цього Кодексу зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625, ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ст. 598, ч. 1 ЦК України).

Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625, ч. 2 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року зазначено, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення, залишив поза увагою вищезгадані роз'яснення постанови Пленуму.

Судом касаційної інстанції також вказано на те, що апеляційний суд не врахував, що рішенням Кременецького районного суду від 26 березня 2012 року та рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 9 жовтня 2012 року, які набрали законної сили, вже була надана правова оцінка порушенням відповідачем кредитного зобов'язання і вирішено питання про стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором та з позовними вимогами відповідно до вимог ст. 625, ч. 2 ЦК України ПАТ КБ "ПриватБанк" не звертався. А тому висновок апеляційного суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2007 року після ухвалення судового рішення, яким вимоги кредитора за вказаним кредитним договором вже були задоволені, є передчасним.

Відповідно до вимог ст. 338,ч.4 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду апеляційної інстанції.

Аналізуючи обставини справи і виконуючи вказівки суду касаційної інстанції, колегія прийшла до висновку, що рішенням Кременецького районного суду від 26.03.2012 року та апеляційного суду Тернопільської області від 09.10.2012 року, які набрали законної сили, вже була надана правова оцінка порушенням ОСОБА_1 кредитного зобов'язання та вирішено питання про стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором № ТЕKOSE00000471 від 23.11.2007 року.

Отже, вимоги кредитора за кредитним договором № ТЕKOSE00000471 від 23.11.2007 року вже були задоволені рішенням Кременецького районного суду від 26.03.2012 року, яке було часткове змінено рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09.10.2012 року.

Заявивши позов з підстави продовження невиконання відповідачкою умов кредитного договору після ухвалення рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09.10.2012 року, позивач фактично просив стягнути ту ж суму заборгованості за кредитним договором, у тому числі, з процентів, комісії, пені, правова оцінка якій вже була надана рішеннями Кременецького районного суду від 26.03.2012 року та апеляційного суду Тернопільської області від 09.10.2012 року, якими частково задоволено вимоги кредитора. Крім того, позивач також повторно просив стягнути заборгованість з тіла кредиту, яка вже була стягнена рішенням Кременецького районного суду від 26.03.2012 року і яка не є відповідальністю за невиконання грошового зобов'язання.

Таким чином, колегія вважає наведені позовні вимоги безпідставними, які не підлягають до задоволення.

З позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов'язання відповідно до вимог ст. 625, ч. 2 ЦК України, яка утворилась після ухвалення невиконаних рішень Кременецького районного суду від 26.03.2012 року та апеляційного суду Тернопільської області від 09.10.2012 року, ПАТ КБ "ПриватБанк" не звертався.

Колегія погоджується з доводами апелянта про те, що відмова судом у позові ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 з підстави спливу позовної давності є необґрунтованою і такою, що не відповідає вимогам закону.

Суд у порушення вимог ст. 264,ч.2 ЦК України не звернув увагу на те, що позовна давність була перервана пред'явленням ПАТ КБ "ПриватБанк" у лютому 2012 року позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості станом на 6 лютого 2012 року, після чого перебіг позовної давності почався заново, у зв'язку з чим підстав для застосування загальної позовної давності в суду не було.

Відповідно до вимог ст. 309,ч.1,п.п.3,4 ЦПК України наведене є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову в позові з інших підстав.

На підставі 526, 598,ч.1; 599, 625,ч.2; 264,ч.2 ЦК України та, керуючись ст.ст. 307, ч. 1, п.п.3,4; 309, ч. 1,п.3,4; 313; 314; 316,317; 319; 324; 325, 338,ч.4 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" частково задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду від 12 березня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Л.Д. Жолудько