У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Марганці Дніпропетровської області про визнання наказів незаконними, визнання часу знаходження в простої вимушеним прогулом, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат») звернулася до суду в інтересах члена профспілки ОСОБА_4 з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати накази від 09 липня 2013 року № 959 та від 09 вересня 2013 року № 1296 щодо застосування простою, в частині, що стосується ОСОБА_4, такими, що не відповідають діючому законодавству, визнати час знаходження ОСОБА_4 в простої вимушеним прогулом та стягнути на його користь всі належні кошти за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» незаконно застосувало до ОСОБА_4 зазначені вище накази, на підставі яких підприємство не надало йому легшу роботу згідно з медичними рекомендаціями, та відправило його у простій до встановлення стійкої втрати працездатності з відмовою у встановленій діючим законодавством доплаті до середнього заробітку.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що стаття 170 КЗпП України покладає на відповідача обов'язок надати ОСОБА_4 легшу роботу і проводити йому доплати до середнього заробітку на весь час, зазначений у медичному припису, а відповідно до діючого законодавства - компенсувати втрати заробітку, проводячи доплату до середнього заробітку, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким визнано накази ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» від 09 липня 2013 року № 959 та від 09 вересня 2013 року № 1296 щодо застосування простою в частині, що стосується ОСОБА_4, такими, що не відповідають чинному законодавству.

Визнано час знаходження ОСОБА_4 в період з вересня до листопада 2013 року в простої, вимушеним прогулом.

Стягнуто з ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_4 заробітну плату за період вимушеного прогулу з вересня до листопада 2013 року у розмірі 7 692,13 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення місцевого суду, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності на підприємстві відповідних вакантних місць та інших професій, які не протипоказані здоров'ю ОСОБА_4

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із невиконання відповідачем обов'язку перевести тимчасово непрацездатного працівника на іншу роботу за наявності відповідного висновку ЛКК.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду.

Частина 1 статті 170 КЗпП України містить імперативне правило, яке зобов'язує власника переводити працівників на легшу роботу. Зміст цієї норми не дає підстави для висновку про те, що власник маг право відмовитися від виконання зазначеного обов'язку з мотивів відсутності вакантного робочого місця (посади) та звільнити працівника на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Цей висновок підтверджується частиною 5 статті 6 Закону України «Про охорону праці», яка покладає на роботодавця обов'язок організовувати у випадку необхідності навчання працівника, що потребує за станом здоров'я надання більш легкої роботи, нової професії.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко