АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» про стягнення страхової виплати,

в с т а н о в и л а :

у травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя», в якому просила стягнути 149 872 грн. страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_2 як страхувальник уклав із відповідачем договір добровільного страхування життя на випадок смерті з будь-якої причини на умовах програми «Партнер» з додатковим страхуванням на випадок встановлення інвалідності 1 групи з будь-якої причини. Умовами вказаного договору передбачено, що страхова виплата у разі настання страхового випадку здійснюється в розмірі 100 % страхової суми, яка становить 149 872, 00 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, та вона є спадкоємцем згідно зі свідоцтвом про право на спадщину. На виконання п. 6.1. договору страхування вона письмово повідомила відповідача про настання страхового випадку, проте у порушення п. 5.5. договору рішення про виплату страхового відшкодування прийнято не було та виплата не проведена.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.10.2014 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» на користь ОСОБА_1 страхову виплату в розмірі 149 872 грн. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Справа № 761/13182/14-ц Апеляційне провадження 22-ц-796/1262/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення суду, яким стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн., в іншій частині рішення залишити без змін. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права, оскільки вважає, що нею було надано належні докази понесення витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача Бугаєнко Ю.М. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення страхової виплати не оскаржується, а відтак у апеляційному порядку не перевіряється.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка надавала позивачу правову допомогу, не допускалась до участі справи за заявою ОСОБА_1 в якості особи яка надає правову допомогу, відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України.

Колегія суддівне може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що приймаючи участь у судовому засіданні, яке відбулося 18 червня ОСОБА_6 діяв на підставі довіреності від 15.04.2014 року, посвідченої нотаріально як представник позивачки, а надалі судом було залучено до матеріалів справи договір про надання адвокатських послуг від 12.05.2014 року, укладений між ОСОБА_1 і Адвокатським об`єднанням «Міжрегіональна колегія адвокатів» в особі голови - адвоката ОСОБА_6, копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю та квитанція про сплату ОСОБА_1. 10.06.2014 року 15 000 грн. за договором про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 42 ЦПК України повноваження адвоката як представника можуть посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Оскільки суд першої інстанції прийняв як належний доказ договір про надання правової допомоги, укладений з Адвокатським об`єднанням «Міжрегіональна колегія адвокатів» в особі голови - адвоката ОСОБА_6 та докази понесення позивачкою витрат за цим договором, то мав з`ясувати правовий статус представника позивачки у судовому засіданні (представник за довіреністю, адвокат чи особа, що надає правову допомогу), проте зазначені дії вчинено не було.

Позивач не подавала заяви про допуск ОСОБА_6 до участі у справі як особи, що надає правову допомогу, проте на підставі договору та свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю останній мав право брати участь у розгляді справи як адвокат позивачки.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Зазначена норма передбачає стягнення витрат, пов`язаних як з оплатою правової допомоги адвоката так і іншого фахівця в галузі права.

Не визначившись із правовим статусом особи, яка представляла інтереси позивачки при розгляді справи та застосувавши при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу лише положення ч. 2 ст. 56 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у стягненні таких витрат.

За вказаних обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до журналів судових засідань ОСОБА_6 приймав участь у судовому засіданні 18 червня лише на підставі нотаріально посвідченої довіреності та документів, які посвідчують його правовий статус адвоката до суду надано не було.

У судових засіданнях 21 липня, 29 вересня, 27 жовтня 2014 року ОСОБА_6 приймав участь уже за наявності як нотаріально посвідченої довіреності, так і договору про надання адвокатських послуг. Загальна кількість часу цих засідань складає 33 хвилини.

Таким чином витрати на правову допомогу які підлягають стягненню складають 267, 96 грн. (мінімальна заробітна плата 1 218 грн. * 40 % * 33 хвилини).

Будь - які відмітки про ознайомлення з матеріалами справи відсутні. Акту виконаних робіт із зазначенням витраченого часу на надання адвокатських послуг поза судовим засіданням не надано, а тому інша частина коштів, сплачених за договором про надання адвокатських послуг стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Страхової компанії «ПЗУ Україна страхування життя» на користь ОСОБА_1 267,96 грн. витрат на правову допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді