Номер провадження: 22-ц/785/5747/15
Головуючий у першій інстанції Борисова С.П.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Оверіної О.В., Фальчука В.П., при секретарі - Колмакові В.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 травня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунальної Установи «Арцизька центральна районна лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного лікаря комунальної Установи «Арцизька центральна районна лікарня» Кваша Лариси Степанівни,-

встановила:

20 лютого 2015р. ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просила суд:

-визнати незаконним та скасувати наказ № 6 від 26 січня 2015р., виданий КУ «Арцизька центральна районна лікарня» Управління охорони здоров'я Одеської обласної державної адміністрації (далі - Арцизька ЦРЛ) про її звільнення з посади перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення 23 січня 2015р. на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору;

-поновити її на посаді перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення з 23 січня 2015р.;

-стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 181грн.92коп. на день прийняття рішення.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що наказом № 162 від 14 жовтня 2013р. вона була прийнята на роботу в Арцизьку ЦРЛ на посаду перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення на час перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Вона є одинокою матір'ю. Під час її перебування у щорічній відпустці в період з 22 грудня 2014р. по 23 січня 2015р. основний працівник виявив бажання достроково вийти із відпустки по догляду за дитиною та приступив до виконання своїх обов'язків 05 січня 2015р.

Адміністрацією Арцизької ЦРЛ актом від 05 січня 2015р. їй були запропоновані три вакантні посади, також 19 січня 2015р. вона отримала персональне повідомлення про наявність чотирьох вакантних посад, від запропонованих посад вона відмовилась, як вона вважає, з поважних причин.

26 січня 2015р. вона з'явилась за місцем своєї роботи, однак їй було повідомлено про те, що вона звільнена з посади у зв'язку з закінченням трудового договору, на запропоновані вакансії відповіла відмовою від працевлаштування за фахом без поважних причин.

Позивачка вважає наказ про її звільнення безпідставним, оскільки відповідачем вона з роботи звільнена незаконно, у зв'язку з тим, що відповідач мав її працевлаштувати після закінчення строкового трудового договору, що зумовило її звернення з позовом до суду.

Представник відповідача просила відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачка була звільнена без порушень вимог трудового законодавства та вона без поважних причин відмовилась від запропонованих їй вакантних посад.

Головний лікар Арцизької ЦРЛ Кваша Л.С., діючи як третя особа, в судовому засіданні також просила відмовити у задоволені позову ОСОБА_2, як заявленому безпідставно.

Рішенням суду від 12 травня 2015р. у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.90-93).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом необґрунтовано було відмовлено у задоволені позову (а.с.101-103).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вона була звільнена з посади без порушень вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, які відповідають вимогам закону, встановленим обставинам по справі і матеріалам справи.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

ОСОБА_2 за наказом № 2 від 06 січня 2013р. була прийнята по строковому договору на посаду перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення Комунальної Установи «Арцизька центральна районна лікарня» тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника.

Наказом № 61 від 18 квітня 2013р. ОСОБА_2 була переведена по строковому договору на посаду медичної сестри фізіотерапевтичного відділення вказаної лікарні, також тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника.

Наказом № 162 від 14 жовтня 2013р. ОСОБА_2 була переведена по строковому договору на посаду перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення лікарні знову тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника (а.с. 11-14, 40, 71-75).

Відповідно до свідоцтва НОМЕР_2 до диплома НОМЕР_1 про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників ОСОБА_2 у 2011 році пройшла тримісячний цикл підвищення кваліфікації та перепідготовки спеціалізації циклу «Сімейні медсестри» та має стаж роботи за цією спеціальністю (а.с. 55, 11-14).

В зв'язку з тим, що основний працівник ОСОБА_5 виявила бажання достроково вийти із відпустки по догляду за дитиною до 3-х років та приступити до виконання своїх обов'язків з 05 січня 205р. адміністрація Арцизької ЦРЛ повідомила ОСОБА_2 про те, що відповідно до наказу № 162 від 14.10.2013р. закінчується дія строкового трудового договору 23 січня 2015р, оскільки на посаду, яку ОСОБА_2 займала тимчасово, приступає основний працівник.

Позивач ОСОБА_2 має дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та є одинокою матір`ю (а.с. 5, 7).

Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладеним на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий оговір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на визначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або тересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

З зазначених норм випливає, що п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України відокремлює трудові договори, що укладаються на строк, визначений за погодженням сторін (строкові трудові договори). Вони можуть у кладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін, як при прийнятті на роботу, так і згодом, якщо є підстави для укладення (переукладення) строкового трудового договору.

Судом першої інстанції було встановлено, що між відповідачем та позивачкою було укладено строковий трудовий договір на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника, про що було чітко відомо ОСОБА_2

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України передбачено припинення трудового договору у зв'язку з закінченням його строку.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час слід вважати, що працівник виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Законодавцем також не передбачений обов'язок власника попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Разом з тим, при звільненні після закінчення строку трудового договору слід враховувати, що звільнення жінок, зазначених у частині 3 ст. 184 КЗпП України здійснюється з обов'язковим працевлаштуванням.

Частиною 3 статті 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179). одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строковою трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Звільнення жінок, зазначених у ч.3 ст. 184 КЗпП у зв'язку із закінченням строку трудового договору має особливості. Таке звільнення можливе, однак власник зобов'язаний при цьому працевлаштувати жінку на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності. Якщо жінка відмовиться від працевлаштування за спеціальністю без поважних підстав, вона може бути звільнена з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, якая виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда, провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч. 3 ст. 184 КЗпП України). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємств (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я).

Адміністрація Арцизької ЦРЛ на виконання вимог ч.3 ст.184 КЗпП України запропонувала 05 січня 2015р. ОСОБА_2, яка була прийнята на посаду тимчасово, на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років, на вибір вакантні посади по Арцизькій ЦРЛ, а саме: медсестра з масажу фізіотерапевтичного відділення, старша операційна медсестра хірургічного відділення, палатна медсестра травматологічного відділення, про що був складений відповідний акт (а.с. 15). Але ОСОБА_2 відмовилася від запропонованих їй вакансій, що підтверджується її заявою від 05 січня 2015р. (а.с. 16).

Адміністрація Арцизької ЦРЛ намагалася вирішити питання про працевлаштування ОСОБА_2, та надала запит № 01-10/5 від 05 січня 2015р. головному лікарю Арцизького центру первинної медико-санітарної допомоги (далі - Арцизький ЦПМСД) про наявність вакантних посад медичних працівників з метою працевлаштування медичної сестри ОСОБА_2 Від Арцизького ЦПМСД було отримано відповідь про наявність вакантної посади медичної сестри загальної практики сімейної медицини, та вказана вакансія також була запропонована ОСОБА_2, яка і від даної вакантної посади відмовилася (а.с.44-48).

Наказом № 6 від 26 січня 2015р. ОСОБА_2 було звільнено з посади перев'язувальної медичної сестри травматологічного відділення Арцизької ЦРЛ на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, закінчення строкового трудового договору та відмовою ОСОБА_2 від працевлаштування за фахом на запропоновані вакансії без поважних причин (а.с. 8).

Інспектором відділу кадрів Арцизької ЦРЛ був складений акт № 2 віл 26 січня 2015р. про неможливість вручення ОСОБА_2 наказу про звільнення (а.с. 49). 16 лютого 2015р. ОСОБА_2 з'явилась до відділу кадрів та отримала трудову книжку, витяг з наказу про її звільнення, довідку про заробітну плату (а.с.54).

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 без поважних причин відмовилася від запропонованих їй посад, оскільки їй було запропоновано кілька посад на вибір, у тому числі й посада медичної сестри загальної практики сімейної медицини в Арцизькому ЦПМСД, а відповідно до свідоцтва НОМЕР_2 до диплома НОМЕР_1 про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників ОСОБА_2 у 2011р. пройшла тримісячний цикл підвищення кваліфікації та перепідготовки спеціалізації циклу «Сімейні медсестри» та має стаж роботи за цією спеціальністю згідно записів в трудовій книжці, а доводи позивачки про те, що вона відмовилась від запропонованих вакантних посад з поважних причин, оскільки не зможе виконувати роботу з сімейних обставин, оскільки вона є одинокою матір'ю, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні ні першої ні апеляційної інстанції.

Так, ОСОБА_2 намагалася в судовому засіданні довести, що вона не може працювати медсестрою з масажу фізіотерапевтичного відділення, але адміністрація надавала їй можливість зайняти посаду старшої операційної медсестри хірургічного відділення, медичної сестри загальної практики сімейної медицини, та ОСОБА_2 не надала зрозумілих пояснень чому вона не може займати ці посади.

Судом апеляційної інстанції також було надано сторонам строк для вирішення питання мирним шляхом, але ОСОБА_2 не погодилася на займання раніше запропонованих їй посад.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2, дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_2 з роботи було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства та порушення вимог ст.184 КЗпП України та ЦПК України не встановлено.

Апелянт ОСОБА_2 не надала суду першої і суду апеляційної інстанції доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, та доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права є неспроможними.

Суд першої інстанції оцінив наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтувалося на всебічному, повному, об'єктивному досліджені наявних у справі, наданих сторонами доказів. Суд надав оцінку наявним доказам з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності, з врахуванням їх достатності та взаємного зв'язку в їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, і дійшов вірного висновку.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 травня 2015р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: О.В.Оверіна

В.П. Фальчук