Справа № 128/4549/14-ц Провадження № 22-ц/772/542/2015Головуючий в суді першої інстанції Карпінська Ю. Ф.
Категорія 24 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді - Шемети Т.М.,

суддів: Сопруна В.В., Марчук В.С..,

при секретарі Сніжко О.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог - Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області, Комунальне підприємство «Надія», про усунення перешкод в користуванні мережею водопостачання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 поданою його представником ОСОБА_5 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року, -

встановила:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом та висувала вимогу усунути перешкоди в користуванні мережею водопостачання, а саме: колодязем водопровідної мережі, що розміщений на земельній ділянці, користувачем якої є ОСОБА_3, шляхом надання їй доступу до колодязя.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2014 року позов задоволено та ухвалено: усунути перешкоди в користуванні мережею водопостачання, а саме: колодязем водопровідної мережі, що розміщений на земельній ділянці ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області, шляхом надання доступу ОСОБА_4 до колодязя. Судові витрати залишено за позивачем.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції було винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд при розгляді справи порушив принцип диспозитивності (ст. 11 ЦПК України), не врахував що позивач не є власником водопровідного колодязя, а тому й не може ставити питання в порядку ст. 391 ЦК України про усунення перешкод в користуванні власністю. Суд взяв до уваги покази свідків, які в розглядуваній справі не є належними та допустимими доказами. Тому просить ухвалене по справі рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав. Представник позивача ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у позові та просила її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Представники КП «Надія» та Вороновицької селищної ради в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, показами свідків, допитаних в судовому засіданні, доведено, що колодязь водопостачання, який розташований на земельній ділянці відповідача, був побудований спільно відповідачем та покійним чоловіком позивачки, однак відповідач самовільно відключив трубу водопостачання до її будинку, що призвело до порушення права позивачки на користування мережею водопостачання.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, без повного з'ясування обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_4 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 Вінницького району Вінницької області, що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав (а.с.4).

01.06.2011 року вона уклала договір із комунальним підприємством «Надія» про надання послуг по водопостачанню (а.с.5).

З земельною ділянкою , на якій розташовано будинок ОСОБА_4, межує земельна ділянка ОСОБА_3 від точки Б до точки В (6 м 56 см), що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 239174, виданим ОСОБА_3 (а.с.25).

Відповідачеві ОСОБА_3 належить на праві власності житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 в смт Вороновиця Вінницького району (а.с.24) та ним також 30.06.2011 року укладено з КП «Надія» договір про надання послуг з водопостачання (а.с.23).

Позивач, обґрунтовуючи позов, зазначала, що їй на праві власності належить мережа водопостачання, що приєднана до центрального водопроводу та яка за усною домовленістю з ОСОБА_3 була прокладена через його земельну ділянку, а тому вважає, що її право власності порушене з боку відповідача тим, що він не дозволяє їй користуватися водопровідним колодязем, розміщеним на його земельній ділянці та просить усунути перешкоди в користуванні власністю в порядку ст. 391 ЦК України.

Зі слів і позивача, і відповідача, підключення до мережі централізованого водопостачання було здійснено в 2011 році.

Станом на 2011 рік «Правила користування системами комунального водопостачання у містах та селищах України», на які є посилання у п.1.3. укладених позивачем та відповідачем договорах про надання послуг по водопостачанню, втратили свою чинність

-2-

згідно із наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року N 190 «Про затвердження Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України», згідно якого підключення до системи водопостачання може відбуватися після отримання технічних умов (п.4.1 Правил).

Згідно п.11.1.1 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу від 05.07.1995, № 30, «Межею внутрішньої системи водопроводу є зовнішня поверхня стіни будівлі», а згідно п 2.2.3 Договору про надання послуг з водопостачання, на споживача покладено внутрішній ремонт комунікаційних систем, тобто відповідальність за стан мережі до стіни будівлі несе водопостачальна організація.

Позивач повідомила, що технічні умови на підключення до системи централізованого постачання води не розроблялися, так як селищна рада не вимагала цього, а підключення відбулося за усною домовленістю між її покійним чоловіком та відповідачем ОСОБА_3.

Для захисту права власності в порядку ст. 391 ЦК України насамперед доказуванню підлягає наявність такого права, а в розглядуваній справі позивачем не було доведено наявності в неї права власності на водопровідний колодязь, про усунення перешкод користування яким вона ставить вимогу.

Таким чином, позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає через його недоведеність, а апеляційна скарга задоволенню: рішення суду слід скасувати як таке, що постановлене без повного та всебічного з'ясування обставин справи та визначення характеру виниклих правовідносин, з порушенням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2014 року скасувати та ухвалити нове:

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: Т.М. Шемета

Судді: В.С. Марчук

В.В. Сопрун