У Х В А Л А

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Горелкіної Н.А.,Євграфової Є.П.,
Дьоміної О.О.Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: Закрите акціонерне товариство Будівельна компанія «Рівнепромбуд», міський голова м. Рівне, виконавчий комітет Рівненської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Кредитна спілка «Спартак», про визнання права власності на квартири та зобов'язання повернути квартири як безпідставно набуте майно, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання правочинів недійсними, визнання незаконними дій міського голови та дій виконавчого комітету Рівненської міської ради в частині оформлення права власності на квартири АДРЕСА_1, та про визнання права власності на ці квартири за нею та їх витребування від відповідачів.

У лютому 2014 року позивач подав до суду заяву про відмову від позовних вимог щодо визнання правочинів недійсними, визнання незаконними дій міського голови та виконавчого комітету Рівненської міської ради. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2014 року позовні вимоги в цій частині було залишено без розгляду (а.с. 207-208, 220-222, т. 2).

Зважаючи на викладене, ОСОБА_6 просила визнати право власності на квартири АДРЕСА_1 і зобов'язати повернути ці квартири як безпідставно набуте майно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_6 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

22 квітня 2004 року ОСОБА_6 та ЗАТ БК «Рівнепромбуд» уклали договір № 4-С про пайову участь в будівництві, за яким її було прийнято в часткове будівництво квартир на десятому поверсі загальною площею 316,46 кв. м по АДРЕСА_1.

Протягом 2005 - 2006 років між ЗАТ БК «Рівнепромбуд» та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 укладено договори про пайову участь у будівництві квартир на поверсі № 10 цього будинку. У 2012 році зазначеним особам видано свідоцтва про право власності на квартири АДРЕСА_1.

Згідно з частиною 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 як інвестор у договорі про пайову участь у будівництві житлового будинку не вчинила дій, що спрямовані на оформлення права власності після закінчення будівництва, а внесені нею у фінансування будівництва кошти, які вона отримала у кредитній спілці «Спартак» використано в 2007 році ЗАТ БК «Рівнепромбуд» за заявою ОСОБА_13, голови правління кредитної спілки «Спартак» в будівництві «Спортивно-оздоровчого комплексу» по АДРЕСА_2 (а.с. 19, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що позивачем не було доведено наявності у неї права власності на спірне майно та не надано доказів неправомірного набуття відповідачами права власності на це нерухоме майно.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Під час розгляду справи у касаційному порядку суд позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів у порядку, передбаченому статтею 212 ЦПК України та відповідно до норм статті 335 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 337 ЦПК України).

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна
О.О. Дьоміна
Є.П. Євграфова
О.М. Ситнік