У х в а л а

14 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено: стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь банку 12 тис 142 долари США 68 центів боргу та 1 тис. 521 грн 60 коп. сплаченого судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за його касаційною скаргою з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

26 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини четвертої статті 559, статті 1056-1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада і 3 грудня 2014 року та 15 липня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року, 17 вересня і 23 грудня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 29 травня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновками судів про те, що при укладанні кредитного договору ОСОБА_4 погодився зі всіма його умовами, про що свідчить його особистий підпис; крім того, ОСОБА_6 також погодилась з умовами договору поруки, підписавши такий договір.

Разом з тим, в наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 26 листопада 2014 року касаційний суд, направляючи справу на новий розгляд, зазначив про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для вирішення спору;

- в ухвалі від 3 грудня 2014 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в не скасованій частині, погодився з їх висновками про те, що дії банка щодо підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом, були неправомірними;

- в ухвалі від 15 липня 2015 року касаційний суд, направляючи справу на новий розгляд, зазначив про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним в постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року, 17 вересня і 23 грудня 2014 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк