Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Журавель В.І.,

Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2013 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту від 30 серпня 2007 року № 0 у розмірі 73 036,97 дол. США, 19 569,33 грн пені та неустойки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 30 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений вищевказаний договір, за умовами якого остання отримала позику в сумі 72 400 дол. США з кінцевим терміном погашення до 29 серпня 2017 року та сплатою 12,4 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань між банком і ОСОБА_7 був укладений договір поруки від 30 липня 2007 року № 137209, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань.

Крім того, ОСОБА_7 у якості забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором передано банку в іпотеку житловий будинок площею 243,7 кв. м.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань, банк просив задовольнити позов.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, тому позов був пред'явлений до його спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яким 01 липня 2010 року видано свідоцтво про право на спадщину.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2013 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 30 серпня 2007 року № 0 у розмірі 73 036,97 дол. США та 19 569,33 грн.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення па предмет іпотеки - житловий будинок площею 243,7 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1, який успадкований ОСОБА_5, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судових витрат скасовано.

Абзаци третій та четвертий судового рішення викладено в наступній редакції:

«У рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 243,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належний на праві власності ОСОБА_5

Стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» сплачений судовий збір по 850 грн з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі по 60 грн з кожного».

У решті заочне рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_6, ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, позов залишити без розгляду, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Проте зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами під час розгляду справи встановлено, що 30 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0, за яким остання отримала позику в сумі 72 400 дол. США з кінцевим терміном погашення до 29 серпня 2017 року та сплатою 12,4% річних.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком і ОСОБА_7 був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язувався перед банком відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань. Крім того, ОСОБА_7 у якості забезпечення виконання зобов'язань передано в іпотеку житловий будинок площею 243,7 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 26 жовтня 2010 року утворилася заборгованість у розмірі 73 036,97 дол. США та 19 569,33 грн, яка складається із 50 076,42 дол. США - заборгованість за кредитом, 12 102,97 дол. США - прострочена заборгованість, 10 857,58 дол. США - прострочена заборгованість за відсотками, 500 грн - неустойка.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого фактично погодився й апеляційний суд, виходив із положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому суд першої інстанції звернув стягнення на предмет іпотеки, який успадкований ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, звернув стягнення на предмет іпотеки, належний на праві власності ОСОБА_5, зазначивши, що останній є єдиним власником успадкованого після смерті ОСОБА_7 майна.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Разом з тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

З огляду на положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Тобто, виходячи з положень вищевказаної норми, законодавець прямо покладає на спадкоємців обов'язок здійснити виконання зобов'язання перед кредитором спадкодавця шляхом одноразового внесення коштів та встановлює максимальний розмір вимог кредиторів, що зобов'язаний задовольнити кожен із спадкоємців і який прирівнюється до вартості майна, отриманого кожним із них в порядку спадкування, а також надає право кредитору звернутися до суду з позовом до спадкоємців про стягнення відповідної грошової суми, в разі їх відмови здійснити одноразовий платіж, і в такому разі та за наявності правових підстав суд задовольняє позов, однак питання про те, на яке майно звертається стягнення, здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», і виключно на те, що передане спадкоємцям у натурі.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_7 помер і спадщину після його смерті прийняли діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які оформили свої спадкові права в Другій Хмельницькій державній нотаріальній конторі 01 липня 2010 року.

До спадкоємців іпотекодавця є силу вимог закону перейшли права і обов'язки за договором іпотеки.

02 та 03 серпня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу продали отриманий ними у спадок переданий в іпотеку жилий будинок з надвірними будівлями ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер і спадщину після його смерті прийняли неповнолітня ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_10

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, вказавши, що ОСОБА_4 (на той час уже померлого) своєчасно та належним чином повідомлено про день та час слухання справи, не залучив до участі у справі всіх спадкоємців та їх представників, чим порушив права та інтереси останніх.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд не врахував роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», про те, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено й висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Однак судом першої інстанції вирішено питання про права особи, цивільна та цивільна процесуальна правоздатність і дієздатність якої припинена у зв'язку з її смертю (ч. 4 ст. 25 ЦК України), оскільки рішенням суду звернуто стягнення на майно, яке належало на праві власності ОСОБА_4, який на день ухвалення рішення вже помер.

Апеляційний суд, витребувавши спадкову справу померлого співвідповідача ОСОБА_4 та залучивши у якості співвідповідачів у справі його спадкоємців, не звернув уваги на відсутність документів про переоформлення ними спадщини й стягнув заборгованість лише з ОСОБА_5

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2013 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.М. Ситнік