У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08 вересня 2011 року між ним та відповідачкою була укладена угода про наміри, відповідно до якої остання мала намір продати квартиру АДРЕСА_1, а він мав намір придбати нерухомість за 13 тис. дол. США, що було еквівалентно сумі 103 610 грн. На виконання вказаної угоди він передав відповідачці 7 тис. дол. США, що було еквівалентно 55 790 грн. і ця сума вважалась завдатком. Відповідачка свої зобов'язання не виконала і тому 02 вересня 2013 року вони письмово домовилися про повернення суми завдатку до 01 червня 2014 року, але відповідачка повернула лише 1 500 доларів США. У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідачки борг у сумі 70 522 грн. 10 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2014 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 70 522 грн. 10 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування судових витрат 705 грн. 22 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що угода від 02 вересня 2013 року є борговою розпискою, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення 5 500 доларів США у встановлений строк не виконала, строк виконання зобов'язання минув, а тому відсутні підстави для перегляду умов повернення боргу у зв'язку зі збільшенням курсу долара.

З такими висновками судів погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 08 вересня 2011 року між сторонами у письмовій формі було укладено угоду про наміри, відповідно до якої відповідачка мала намір продати квартиру АДРЕСА_1, а позивач мав намір придбати нерухомість за 13 тис. тис. доларів США, що було еквівалентно сумі 103 610 грн. Згідно вказаної угоди позивач передав відповідачці ОСОБА_4 7 тис. доларів США (за умовами угоди завдаток), що було еквівалентно 55 790 грн. (а. с. 4-5).

02 вересня 2013 року між сторонами було укладено боргове зобов'язання, відповідно до якого сторони погодили, що частину завдатку у сумі 4 500 доларів США ОСОБА_4 поверне ОСОБА_3 до 01 березня 2014 року трьома платежами, а у разі, якщо протягом цього строку грошові кошти не будуть повернуті, строк повернення збільшується до 9 місяців, а сума - до 5 500 доларів США (а. с. 5 зворот).

У вересні та листопаді 2013 року відповідачка повернула позивачу 1 500 доларів США (а. с. 34).

Суди, посилаючись на ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1053 виходили з того, що відповідачка зобов'язана була у строк до 02 серпня 2014 року повернути суму коштів у гривнях, що еквівалентно 5 500 доларів США. Оскільки строк зазначений розписці щодо повернення коштів минув, тому нема підстав для перегляду умов повернення боргу у зв'язку зі збільшенням курсу долара.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Істотними умовами новаційного правочину є: зазначення існуючого зобов'язання, яке підлягає новації, для можливості його ідентифікації (підстава виникнення, характер, предмет), умова про мету новації (припинення первісного зобов'язання і встановлення нового), а також визначення зобов'язання, що безпосередньо є новацією (його предмет, кількісні характеристики, істотні умови, тощо).

Суди належної уваги на вказані норми матеріального права уваги не звернули та не визначився з характером спірних правовідносин, не надали належної оцінки наявним у справі доказам, не з'ясували належним чином обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, не з'ясували, чи не втратила чинність угода про наміри від 08 вересня 2011 року у зв'язку із підписанням розписки від 02 вересня 2013 року.

Сторони у розписці узгодили повернення суму завдатку у розмірі 4 500 доларів США, а у разі не повернення на протязі 6 місяців - 5 500 доларів США, та те що у разі повернення відповідачкою суми завдатку ОСОБА_3 - останній не матиме матеріальних претензій до ОСОБА_4

При цьому, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд посилався на наявність боргу у сумі 7 тис. доларів США, яка передбачена угодою про наміри від 08 вересня 2011 року, а не борговою угодою від 02 вересня 2013 року.

Крім того не звернув уваги, що на угоді від 02 вересня 2013 року є відмітки про повернення ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_3 коштів у загальній сумі 1 500 доларів США, які засвідчені підписом останнього (а.с.34)

Таким чином судами у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно не визначено характер спірних правовідносин та невірно визначено суму боргу, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи і на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко