Справа № 448/1289/14 Головуючий у 1 інстанції: Стецик Я.Є.
Провадження № 22-ц/783/3046/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Павлишина О.Ф.,

суддів: Ніткевича А.В., Савуляка Р.В.,

при секретарі: Гацій І.І.,

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 02 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Берегівська сільська рада Мостиського району, Відділ Держземагенства в Мостиському районі, про визнання права користування земельною ділянкою (прибудинковою територією) та зобов'язання не чинити перешкод в користуванні такою,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Берегівська сільська рада Мостиського району, Відділ Держземагенства в Мостиському районі, про визнання права користування прибудинковою територією, розташованою між житловим будинком НОМЕР_1 та спільною межею будинковолодінь НОМЕР_1 та НОМЕР_2, яка знаходиться на відстані 3 м від фундаменту будинку відповідачки АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22.01.2015 року №004/15, зобов"язання відповідачки не чинити перешкод в дступі до прибудинкової території, розташованої між будинком НОМЕР_1 та спільною межею будинковолодінь НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , яка знаходиться на відстані 3 м від фундаменту будинку АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22.01.2015 року №004/15, зобов"язання відповідачки не чинити перешкод щодо встановлення огорожі по лінії, яка проходить на відстані 3 м від фундаменту будинку відповідачки АДРЕСА_1 та 0,6 -1,0 м від фундаменту будинку АДРЕСА_2 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22.01.2015 року №004/15.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. Вважає, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. В апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції встановивши, що орган місцевого самоврядування самоусунувся від вирішення даного спору не мав жодного законного права із цих підстав відмовляти у задоволенні позову, а був зобов'язаний відповідносто до цивільного процесуального законодавства розглянути вказаний спір. Крім того, вважає, що судом було проігноровано те, що будинок позивача згідно технічного паспорта був збудований ще у 1958 році та розташований на земельній ділянці площею 0.16 га зі встановленими межами згідно плану території наданого Мостиським районним відділом Центру державного земельного кадастру та кадастрового плану земельної ділянки, а відтак, суд безпідставно відмовив у визнанні за ним права користування спірною прибудинковою територією. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_4 про заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 22.07.2010 року позивач в справі ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. До складу спадкового майна входить будинок АДРЕСА_2 Львівської області. 03.01.2012 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на вказаний будинок. (а.с.4, 5-зворот)

Згідно з договором купівлі-продажу від 13.05.2008 року відповідачка по справі ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 Львівської області. 13.05.2008 року зареєстровано право власності ОСОБА_4 на вказаний будинок. (а.с.51,53)

Відповідно д ч.1 ст. 377 ЦК України (в редакції Закону №1702-VI від 05.11.2009 року) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст.90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст.95 ЗК України визначено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Згідно з положеннями ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391-17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо - геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач по справі не довів право користування земельною ділянкою, в зв"язку з чим безпідставною є вимога щодо встановлення межових знаків.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак позивачем не подано суду першої інстанції жодного доказу на підтвердження правомірності користування земельною ділянкою біля будинку в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача - ОСОБА_5

Таким чином позивачем не доведено факт переходу права користування земельною ділянкою у визначених розмірах та межах в порядку спадкування будинку в 2010 році, а з договору купівлі-продажу будинку вбачається, що предметом договору купівлі-продажу, укладеного відповідачкою по справі, був лише будинок.

Посилання апелянта на план земельної ділянки, складений експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22.01.2015 року №004/15 (а.с.141) не може прийматись до уваги, оскільки експертом при дослідженні враховувалась відсутність у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів щодо права користування земельною ділянкою з визначеною площею і межами (а.с.131), а самі лише земельно-кадастрові плани не стверджують ні право власності, ні право користування сторін по справі земельними ділянками.

Згідно з ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

А тому, так як рішення суду є правильним по суті і справедливим, колегія суддів вважає, що саме лише помилкове посилання суду на непідвідомчість суду спорів щодо встановлення чи відновлення меж не є підставою для задоволення вимог позивача, в зв"язку з чим відсутні підстави для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 02 березня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Ніткевич А.В.

Савуляк Р.В.