Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року,

встановила:

У вересні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно кредитного договору від 29 лютого 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_3, останній отримав кредит у сумі 50 000 доларів США. Виконання умов зазначеного договору забезпечено договорами поруки, укладеними того ж дня між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з кожним окремо.

17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», який є правонаступник Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого останньому було відступлено право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.

Неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка добровільна сплачена не була.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від

15 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не отримано відповідної ліцензії на здійснення факторингових операцій, оскільки зазначена фінансова послуга передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, а тому відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» підлягає ліцензуванню. Також позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у нього права вимоги щодо стягнення з боржника грошових коштів за кредитним договором від 29 лютого 2008 року.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 29 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 50 000 доларів США зі сплатою 13% річних строком повернення не пізніше 24 лютого 2018 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно преамбули Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», цей закон визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання га органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування. Згідно ст. 9 цього ж закону, відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає діяльність « із надання фінансових послуг» (п. 3 ч. 1).

Спеціальним законом, яким врегульовано діяльність із надання фінансових послуг є Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону, державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно із п. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно зі свідоцтвом від 22 вересня 2008 року, виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг, ТОВ «Кредитні ініціативи» є фінансовою установою.

Статтею 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено види діяльності, на які Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії, а саме:

1) страхової діяльності;

2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення;

3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів;

4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

У відповідності до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Враховуючи наведене, позивач, отримавши право грошової вимоги за кредитним договором до боржника - ОСОБА_3, придбав фінансовий актив у юридичної особи.

Відповідно, законодавство України не містить норми, внаслідок застосування якої у фактора за договором факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 17 грудня 2012 року - ТОВ «Кредитні ініціативи», існував чи існує обов'язок отримати ліцензію для підтвердження свого права на здійснення факторингових операцій.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що для здійснення факторингових операцій необхідна наявність відповідної ліцензії.

Пославшись на те, що ксерокопії договору відступлення від 17 грудня 2012 року містить виправлення в тексті документа, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, суди у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, згідно з якою суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, а також ч. 2 ст. 64, 130, 303, 315 ЦПК України не витребували його оригінал, не роз'яснили позивачеві його права на подання завіреної у відповідності до чинного законодавства копії даного доказу або надання суду його оригіналу для огляду у судовому засіданні.

Крім того, суди, формально пославшись на неможливість перевірки розрахунку заборгованості та відомостей про розмір цієї заборгованості на момент передачі позивачеві прав вимоги за кредитним договором, у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали належної правової оцінки кредитному договору, договору про внесення змін до нього та графіку погашення кредита (а.с. 6-10), з яких вбачається сума наданого кредиту та розрахунок періодичних платежів, які у встановленому порядку недійсним не визнаний. Тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Із наведеного вбачається, що суди на порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів та фактично ухилилися від вирішення спору по суті. Порушене право кредитора фактично залишилось незахищеним, при тому, що порушення своїх зобов'язань відповідачем не оскаржувалось.

Викладене свідчить про те, що судові рішення не відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 вересня

2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська