Справа № 147/927/14-ц
Провадження №2/147/11/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Костюк Г.М.,

при секретарі: Івасюк А.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Летківської сільської ради, ОСОБА_5, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Реєстраційної служби Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області, відділу Держкомзему у Тростянецькому районі Вінницької області про визнання недійсними рішень сільської ради та державних актів, свідоцтва на право приватної власності на земельні ділянки, відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Летківської сільської ради про визнання недійсними рішень сільської ради та державних актів, свідоцтва на право приватної власності на земельні ділянки, відшкодування шкоди. Позов позивач мотивувала тим, що до 2008 року у її користуванні знаходилась земельна ділянка загальною площею 0,41 га по АДРЕСА_1 На цій же земельній ділянці знаходиться житловий будинок, 1/2 частка якого належить їй на праві власності. Інша 1/2 частка будинку належала її синові ОСОБА_7 який 25.04.2008 року продав її ОСОБА_5 Оскільки під частиною будинку, яку купила остання земельної ділянки не рахувалось, позивач 28.07.2008 року відмовилась від права користування земельною ділянкою площею 0,13 га, після чого ОСОБА_5 зазначена земельна ділянка була передана в користування. У 2011 році кожна із співвласниць будинку почали процедуру приватизації земельних ділянок, що перебували у їх користуванні. Рішенням Летківської сільської ради №54 від 15.04.2011 року ОСОБА_5 надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, загальною площею 0,13 га. ОСОБА_1 рішенням цієї ж ради від 29.09.2011 року надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, загальною площею 0,28 га. Рішенням сільської ради №16 від 13.01.2012 року було затверджено технічну документацію із землеустрою по передачі земельних ділянок у власність та надано позивачу у власність земельну ділянку, загальною площею 0,2607 га. Після чого нею було отримано три державних акти на право власності на земельні ділянки, а саме: серії ЯО №551231 на земельну ділянку площею 0,0344 га, кадастровий номер :03:004:0098, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; серії ЯО№551232, площа 0,0865 га, кадастровий номер :03:004:0097, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; серії ЯО №551233, площа 0,1398 га, кадастровий номер :03:004:0099, для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.08.2013 року стала власником земельної ділянки площею 0,1729 га, кадастровий номер :03:004:0105, за адресою АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Затверджуючи рішеннями технічну документацію із землеустрою сільська рада не прийняла до уваги, що загальна площа земель ОСОБА_5 складає 0,1729 га, більше ніж їй було передано в користування на 0,0429 га, а загальна площа земель позивача складає 0,2607 га, що менше ніж знаходилось у її користуванні. Крім того, між позивачем та ОСОБА_5 почались сварки через земельну ділянку, по якій остання проходить до своєї частини житлового будинку, оскільки вхід до її будинку знаходиться далі в глиб від вулиці. З незрозумілих підстав ОСОБА_5 та члени сільської ради почали зазначати, що прохід до частини житлового будинку ОСОБА_5 є загальним та відноситься до земель сільської ради. Під час судового розгляду у 2014 році позову ОСОБА_5 про порушення правил добросусідства, позивач дізналась про те, що рішенням №34 від 14.01.2011 року сільська рада вилучила для суспільних потреб із землекористування ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0084 га для проїзду до житлового будинку ОСОБА_5 Про вказане рішення та про вилучення у неї земельної ділянки позивачу не було відомо, згоду на вилучення землі вона не давала.

Позивач вважає, що Летківська сільська рада грубо порушила її права, передавши їй у власність земельну ділянку меншої площі, ніж було у користуванні, а ОСОБА_5- більшої. Рішенням №34 від 14.01.2011 року сільська рада спершу незаконно вилучила у позивача з 0,28 га земельну ділянку площею 0,0084 га, а потім надала згоду на розробку технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,28 га. Рішення Летківської сільської ради №34 від 14.01.2011 року про вилучення земельної ділянки, №16 від 13.01.2012 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою по передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_1, рішення в частині затвердження технічної документації із землеустрою по передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5 порушують права та законні інтереси позивача, прийняті з порушенням вимог земельного законодавства, а тому позивач просить їх скасувати. З цих же підстав позивач просить визнати недійсними державні акти серії ЯО №551231, ЯО№551232, ЯО №551233, що посвідчують її право власності на земельні ділянки, площею 0,0344 га, 0,0865 га, 0,1398 га, а також визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.08.2013 року, що посвідчує право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, площею 0,1729 га.

Також позивач просить стягнути на її користь витрати в сумі 950,00 грн., які вона понесла у зв'язку з оплатою послуг спеціалізованого підприємства на виготовлення технічної документації із землеустрою, яку в подальшому незаконно затвердила Летківська сільська рада, та були виготовлені державні акти, які позивач просить визнати недійсними. Крім того, позивач просить стягнути на її користь судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 243,60 грн., послуг адвоката в сумі 5000,00 грн. та витрати, пов'язані з його явкою до суду в сумі 1964,01 грн.

Ухвалою від 22.09.2014 року залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_5 (а.с.55, т.1).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 кожна окремо підтримали позовні вимоги, за обставин, викладених в позові, просили їх задоволити. Позивач суду додатково пояснила, що внаслідок прийняття оскаржуваних рішень сільською радою площа земельної ділянки відповідачки незаконно збільшена за рахунок її землі. Площа її землі зменшена також за рахунок незаконного вилучення землі для проїзду, згоду на що вона не давала, про таке рішення ради їй не було відомо. В подальшому позивач визнала, що збільшення землі відповідача відбулось не за рахунок її земельної ділянки, оскільки межі та конфігурація земельних ділянок не порушувались. Жодних заяв сільській раді про надання їй згоди на розробку техдокументації, на її затвердження вона не писала. Їй не було відомо, що площа її землі по технічній документації склала менше ніж записано у книгах. Спеціаліст із землевпорядної організації робив заміри її землі та землі ОСОБА_5 Результатів цих замірів вона не бачила.

Представник позивача додатково пояснила, що при вилученні земельної ділянки для проїзду всупереч закону у її довірительки згоду не запитували. Про відповідне рішення сільської ради дізнались лише у 2014 році, коли вирішувався спір із ОСОБА_5 про порушення правил добросусідства. Тому строк позовної давності не пропущено. При прийнятті оскаржуваних рішень сільською радою допущено порушення, які безумовно тягнуть за собою їх скасування, а також визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на їх підставі. При наданні згоди на розробку технічної документації ОСОБА_1, сільська рада в рішенні вказала площу землі 0,28 га, згідно шнурової книги, хоча на той момент існувало рішення про вилучення землі площею 0,0084 га для проїзду. Остаточна площа в рішенні мала б бути меншою на площу вилученої землі. Всупереч вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» сільська рада затвердила технічну документацію ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка не відповідає вимогам закону. Зокрема, обміри земельних ділянок проводились у відсутності всіх суміжних землекористувачів. Акти про встановлення та погодження підписані неналежними землекористувачами, зокрема, замість Ткачук там мали б бути ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Встановивши, що площа земельної ділянки ОСОБА_1 по техдокументації зменшилась, а ОСОБА_5 відповідно збільшилась, сільська рада повинна була відмовити в їх затвердженні. Оскаржувані рішення порушують законні права та інтереси позивача, а тому повинні бути скасовані. Правовстановлюючі документи, що видані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на їх підставі повинні бути визнані недійсними. На виготовлення технічної документації із землеустрою позивач понесла витрати в сумі 950,00 грн. Оскільки ця документація виготовлена з порушенням, на її підставі сільська рада прийняла незаконне рішення, зазначена сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача порівну. Також з відповідачів підлягають стягненню сумі сплаченого судового збору, витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., та витрати на проїзд представника до суду в сумі 1964,01 грн. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожен окремо позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. Представник ОСОБА_3 надала суду письмові пояснення з додатками (а.с.28-29 т.2), суду додатково пояснила, що працює сільським головою Летківської сільської ради, юрисдикція якої розповсюджується на села Летківка та Северинівка Тростянецького району Вінницької області. 14.01.2011 року із землекористування ОСОБА_1 рішенням №34 було вилучено земельну ділянку площею 0,0084 га для суспільних потреб, для організації проїзду ОСОБА_5 до свого будинку. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 починаючи із 2010 року тривають суперечки з приводу користування проїздом до будинку останньої. Цей спір вирішувався комісією по врегулюванню земельних відносин сільської ради. Комісія встановила, що для проїзду до будинку ОСОБА_5 потрібна дорога та для цієї мети рекомендувала сільській раді прийняти рішення про вилучення земельної ділянки площею 0,0084 га із землекористування ОСОБА_1 При роботі комісії були присутні обидві сторони спору, їм було повідомлено про рішення сільської ради. У зв'язку з цим представник відповідача просила до вимог про скасування рішення №34 застосувати строки позовної давності. Щодо вимог про скасування рішень про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки позивачу та відповідачу, ОСОБА_3 зазначила, що дійсно згідно технічної документації із землеустрою площа земельної ділянки ОСОБА_1 менша ніж в земельнооблікових документах, а ОСОБА_5 - більша. Однак, кожна із сторін звернулась до сільської ради із самостійними заявами про затвердження цієї технічної документації. ОСОБА_1 не висловлювала жодних заяв та скарг з приводу незадоволення технічною документацією, результатами обміру. Акти встановлення та погодження меж були підписані суміжними землекористувачами, фактів захоплення земельної ділянки, порушення меж не було встановлено, тому сільська рада прийняла рішення затвердити технічну документацію із землеустрою. Представник ОСОБА_3 звернула увагу на те, що відповідно до ст. 118 ЗК України у рішенні про надання згоди на розробку технічної документації було вказано орієнтовну площу земельної ділянки, точну її площу повинна визначити землевпорядна організація. Вважає безпідставними твердження позивача та її представника про те, що земельнооблікові документи по ОСОБА_1 місять недостовірну інформацію про її землекористування. В своїй роботі землевпорядник користується сажнем, та здійснює обміри по фактичному користуванню. Після надання ОСОБА_5 земельної ділянки, від якої відмовилась ОСОБА_1, загальна площа земельної ділянки останньої по фактичному користуванню становила 0,20 га. Суміжний із ОСОБА_1 землекористувач ОСОБА_9, до якого право користування перейшло від матері ОСОБА_10, просив сільську раду припинити його право користування земельною ділянкою 0,08 га, про що було прийнято відповідне рішення. При цьому його інтереси по довіреності представляв ОСОБА_8 Згідно заяви ОСОБА_1 цю земельну ділянку передали їй в користування. Таким чином, за позивачем згідно земельно-кадастрових книг рахувалось 0,28 га, в тому числі долина 0,04 га. В долину увійшла площа, що рахувалась за ОСОБА_1, та долина, яка рахувалась за ОСОБА_12 Долина, це землі сільської ради, які у власність не передаються. Сільська рада вказала в рішеннях орієнтовні площі, які в подальшому уточнила землевпорядна організація. Вважає, що вимоги позову є безпідставними, просила в його задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 підтримав пояснення ОСОБА_3 та дав аналогічні пояснення.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити як безпідставному. Суду пояснила, що 2008 року купила у ОСОБА_7, сина позивача, 1/2 будинку по АДРЕСА_1. Землі під цією частиною хати не рахувалось, у зв'язку з чим позивач відмовилась від земельної ділянки 0,135 га, а вона просила сільську раду надати її в користування. Дістатись до будинку можливо було лише через повз будинок позивача по проходу, який там був та належав позивачу. За кілька років позивач заборонила ходити попід її вікна, тому вона із сім'єю для проходу до будинку почали користуватись проїздом, який там також був. Позивач забороняла користуватись проїздом, чинила перешкоди, у зв'язку з чим змушена була звернутись до сільської ради вирішити питання проїзду до будинку. В присутності позивача комісія вийшла на місце, обміряла існуючий проїзд, склала акт та схему, повідомивши, що буде рекомендовано сільській раді вилучити цю землю для проїзду. Враховуючи те, що позивачу було відомо про вилучення землі для проїзду, проти чого вона не заперечувала, відповідач просила суд застосувати строки позовної давності до цих вимог. Звернула увагу суду на ту обставину, що при вирішенні спору за її позовом до ОСОБА_1 про порушення правил добросусідства, остання в суді визнала, що проїзд існував задовго до виникнення спору, земля під ним належить сільській раді. Ці обставини встановлені судовими рішеннями, а тому вважає, що в силу ст. 61 ЦПК України вони доказуванню не підлягають. Також пояснила, що коли приватизовували земельні ділянки, вона погодила межі позивачу. Те саме в свою чергу зробила позивач. Жодних зауважень остання не висловлювала. Їх земельні ділянки розмежовані парканом, який існував як і інша огорожа навколо городу, на момент придбання частини будинку. Захоплення землі ОСОБА_1 не було, збільшення землі відбулось внаслідок точного обміру землі спеціалістом землевпорядної організації. Вважає позов надуманим, безпідставним. Вказує на те, що позивач та її представник свідомо вводять суд в оману. При вирішенні попереднього спору між ними позивач з метою зміни підсудності спору Тростянецькому райсуду переконувала в тому, що проживає в АДРЕСА_1 Тому просила суд критично оцінювати твердження позивача та її представника. Просила в задоволенні позову відмовити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Реєстраційна служба Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області, відділ Держкомзему у Тростянецькому районі Вінницької області своїх представників до суду не направили, про час та місце розгляду справи щоразу повідомлялись своєчасно та належним чином. Реєстраційна служба просила справу слухати у відсутності представника, у вирішенні спору покладається на розсуд суду, про що надані заяви (а.с. 27, 158, 182, 192, т.1). Причини неявки представника іншої третьої особи суду не повідомлені.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності третіх осіб, враховуючи, що сторони не заперечили щодо такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків, оглянувши інвентарну справу №67 на домоволодіння АДРЕСА_1 дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Так, судом встановлено, що відповідно до земельно-кадастрової книги Летківської сільської ради земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 належала бабусі ОСОБА_1 - ОСОБА_13 на праві користування. Її площа складала 0,40 га. Згідно погосподарської книги за 1977 рік за ОСОБА_13 рахувалось 0,40 га землі, в тому числі 0,02 га інших земель, так звана долина (а.с.9 т.1, 33-34 т.2)

Згідно протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Перемога» с. Летківка від 25.05.1977 року знято з користування ОСОБА_13 за її заявою 0,07 га за цією ж адресою та передано її ОСОБА_14 під будівництво. ОСОБА_14 - це прізвище позивача, яке вона носила на той час. Перебуваючи у шлюбі кілька разів в подальшому вона мала прізвище ОСОБА_15, потім ОСОБА_9.

Після смерті ОСОБА_13 право користування її земельною ділянкою перейшло до дочки ОСОБА_16 (матері позивача). Вказане підтверджується земельно-кадастровою та погосподарською книгами.

На відведеній земельній ділянці, площею 0,07 га, позивач побудувала власний будинок на два входи, з окремим квартирами (а.с.129-137 т.1).

Згідно витягу з погосподарської книги за 1986 -1990 роки, в користуванні ОСОБА_16 знаходилось 0,33 га землі, в тому числі 0,02 га інших земель - долини (а.с.35-36, т.2).

У 1986 - 1991 роках в користуванні позивача, яка носила тоді прізвище ОСОБА_15, знаходилось 0,07 га землі, в тому числі 0,02 га під будівлями (а.с.37-38,т.2).

Інвентаризація земель у 1993 році показала, що фактично за ОСОБА_15 рахувалась земельна ділянка, площею 0,06 га, в тому числі 0,02 га під будівлями, а за ОСОБА_16 - 0,34 га, в тому числі інших земель 0,02 га - долини, 0,02 га - під будівлями. Починаючи з 1995 року по 2000 рік під будівлями ОСОБА_16 числилось 0,04 га, з 2001 року по 2004 рік - 0,07 га (а.с.11, 39-42,41-42,45-46, 47-48 т.2). У 2004 році 03 грудня ОСОБА_16 померла.

Витяг з погосподарської книги за 1995 - 2000 роки вказує на те, що позивач, на той час ОСОБА_15, у 1995 році мала у користуванні земельну ділянку, загальною площею 0,29 га, в тому числі 0,02 га - під будівлями, під ріллею - 0,27 га (а.с.43-44,т.2). Встановлено в судовому засіданні, що у цьому році їй було передано землю за межами села, площею 0,23 га, тому загальна площа землі у її користуванні складала 0,29 га. У 1996 році вона відмовилась від права користування землею за межами села, та загальна площа землі в її користуванні становила з 1996 року по 2000 рік 0,06 га, в тому числі під будівлями 0,02 га, решта 0,04 га - під ріллею (а.с.44, т.2). Вказані обставини не заперечувала та підтвердила в судовому засіданні позивач.

Після смерті матері у 2004 році, згідно рішення №7 від 25.01.2005 року до позивача перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,34 га та станом на 2005 рік за нею рахувалась земельна ділянкою загальною площею 0,40 га, в тому числі 0,04 га під будівлями та 0,02 га долини, якою користувалась її матір (а.с.126 т.1, 49-50,т.2).

Наявність так званої долини, площею 0,02 га в користуванні бабусі ОСОБА_17, потім матері ОСОБА_16, а в подальшому і самої позивачки, не заперечила та підтвердила в судовому засіданні остання.

05 листопада 1992 року позивач, на той час ОСОБА_15, подарувала своєму синові ОСОБА_7 1/2 частину житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1 (арк. 34 інв.справи). Права користування земельною ділянкою під належною йому частиною будинку він не набув, однак як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, між ним та матір'ю склався певний порядок користування земельною ділянкою. Зокрема, ОСОБА_15 відвела йому частину своєї землі під город, розмежувавши їх парканом.

Згідно договору купівлі - продажу, посвідченого 25.04.2008 року приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1024, ОСОБА_5 купила у ОСОБА_7 належну йому 1/2 частину будинку за вказаною вище адресою (а.с.13 т.1).

Оскільки за вказаною частиною будинку не рахувалось земельної ділянки, за усною домовленістю між ОСОБА_5 та позивачем, остання 28.07.2008 року звернулась до сільської ради із заявою припинити її право користування земельною ділянкою, площею 0,135 га. ОСОБА_5 ж подала заяву про надання їй у користування вказану земельну ділянку. Їх заяви були задоволені рішеннями Летківської сільської ради, відповідно за № 57 та №58 від 05.09.2008 року (а.с.66-67,107,113 т.1).

Інвентаризація цих земель у 2008 році встановила, що у користуванні ОСОБА_5 фактично перебувало 0,14 га, про що було записано до погосподарської книги за 2006 - 2010 роки. Обмір земельної ділянки позивача, на той час уже ОСОБА_1, показав, що фактично в її користуванні знаходилась земельна ділянка, загальною площею 0,20 га, в тому числі також 0,02 га долини (а.с.51-52, 53-54,т.2).

Як вбачається з рішення Летківської сільської ради №34 від 14.01.2011 року, із землекористування ОСОБА_1 для суспільних потреб було вилучено земельну ділянку площею 0,0084 га для проїзду до житлового будинку ОСОБА_5 (а.с.49,65 т.1). Як встановлено в судовому засіданні необхідність вилучення землі була зумовлена загостренням конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з приводу користування останньою проїздом до свого будинку, повз будинок позивача, по належній їй на праві користування земельній ділянці.

Зокрема, зазначений конфлікт неодноразово був предметом перевірки правоохоронних органів (а.с.228-233 т.1). З цього ж приводу 01.12.2010 року ОСОБА_5 звернулась до сільської ради вирішити земельний спір, а саме вирішити питання організації проїзду до її будинку (а.с.22 т.1).

Комісія по врегулюванню земельних відносин Летківської сільської ради виходом на місце провела обстеження земельних ділянок в АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_5, про що 02.12.2010 року було складено Акт обстеження. Згідно Акту, комісія в присутності обох учасників спору виявила та встановила, що для проїзду і проходу ОСОБА_5 до житлового будинку і господарських споруд потрібна дорога. Комісія рекомендувала вилучити із постійного землекористування ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0084 га; використовувати її для спільного користування громадян; дане питання винести на розгляд чергової сесії (а.с.30-31, т.2).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2011 року позивачу ОСОБА_1, згідно її заяви від 22.09.2011 року, рішенням №92, крім того було надано також у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку, площею 0,08 га в АДРЕСА_1 (а.с.60,62). На зазначену земельну ділянку рішенням №91 від 29.09.2011 року було припинено право користування ОСОБА_9, згідно його заяви від 22.09.2011 року (а.с.59,61,т.2).

У 2012 році будинку ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 (а.с.189 т.1).

Таким чином, станом на початок кожною із сторін процесу приватизації належних їм на праві користування земельних ділянок, згідно погосподарських книг, по фактичному користуванню за ними рахувалось: за ОСОБА_5 -0,14 га, за ОСОБА_1 - 0,28 га.

15.04.2011 року рішенням 4 сесії 6 скликання Летківської сільської ради №54 ОСОБА_5, згідно її заяви, надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою, що посвідчує право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,13 га в АДРЕСА_2 (а.с.109, т.1).

29.09.2011 року рішенням 6 сесії 6 скликання Летківської сільської ради ОСОБА_1, згідно її заяви від 28.09.2011 року, надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою, що посвідчує право на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,28 га в АДРЕСА_1, в тому числі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га (а.с.110, 241 т.1).

Приватним підприємством «Геокадастр - Т» на підставі договору на виконання робіт №448 від 03.11.2011 року із ОСОБА_5, та договору №469 від 10.11.2011 року із ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, відповідно ОСОБА_5 АДРЕСА_2 та земельні ділянки ОСОБА_1 АДРЕСА_1 на території Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області.

При дослідженні в судовому засіданні вказаної технічної документації в оригіналі по кожному власнику встановлено, що межі кожної земельної ділянки погоджені представником Летківської сільської ради та суміжними землевласниками. Заяв і скарг при погодженні меж не було, про що складено відповідні акти погодження та закріплення меж земельних ділянок.

Вимірювання земельних ділянок (горизонтальна зйомка) виконувалось електронним тахеометром «Sokkia SET500» №D21801 з прив'язкою до пунктів геодезичної мережі.

В результаті проведення вирахувань за результатами зйомки, після відповідного опрацювання геодезичних даних складено кадастрові плани земельних ділянок у відповідних масштабах, експлікація земельних угідь та виготовлено обмінні файли.

В пояснювальній записці до техдокументації зазначено, що визначена в натурі (на місцевості) загальна площа земельної ділянки ОСОБА_5 становить 0,1729 га, що на 0,0429 га більша ніж визначено у рішенні сільської ради від 15.04.2011 року та земельнооблікових документах, загальна площа земельних ділянок ОСОБА_1 становить 0,2607 га, що 0,0193 га менша ніж зазначено у рішенні сільської ради від 29.09.2011 року та земельнооблікових документах.

13.01.2012 року на 8 сесії 6 скликання Летківської сільської ради прийнято рішення №16 про затвердження технічної документації із землеустрою по передачі земельних ділянок у власність громадянам, зокрема ОСОБА_1 Їй передано у власність земельну ділянку загальної площею 0,2607 га в АДРЕСА_1, в тому числі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0865 га; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0344 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,1398 га (а.с.111 т.1).

На підставі вказаного рішення позивачу ОСОБА_1 було видано державні акти на право власності на земельну ділянки: серії ЯО №551231 на земельну ділянку площею 0,0344 га, кадастровий номер :03:004:0098, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; серії ЯО№551232, площа 0,0865 га, кадастровий номер :03:004:0097, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; серії ЯО №551233, площа 0,1398 га, кадастровий номер :03:004:0099, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.17-19 т.1).

14 сесія 6 скликання Летківської сільської ради 06.11.2012 року рішенням №68 затвердила технічну документацію із землеустрою по передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5 Передано їй у власність земельну ділянку загальною площею 0,1729 га в АДРЕСА_2, в тому числі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1729 га (а.с.112 т.1).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 12.08.2013 року отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1729 га за адресою АДРЕСА_2 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:004:0105 (а.с.21,22 т.1).

Із встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що між сторонами виникли земельні правовідносини, а тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Земельного кодексу УРСР в редакції 1970 року, Земельного кодексу України в редакції 1990 року, що діяли на момент отримання в користування ділянки ОСОБА_18, та нині діючого Земельного кодексу України, що діяли на момент передачі у власність ділянок ОСОБА_18 та ОСОБА_5

Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 214, 215 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, а якщо були, то ким.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо скасування рішення Летківської сільської ради №34 про вилучення із землекористування ОСОБА_1 земельної ділянки для організації проїзду до будинку ОСОБА_5, позивач та її представник переконували суд в тому, що вилучення земельної ділянки відбулось без її згоди, про таке прийняте рішення позивач не була обізнана, вважаючи цю землю своєю. Вказаним рішенням її протизаконно позбавили права на землю. При цьому позивач та її представник заперечували твердження відповідачів про те, що спірний проїзд існував задовго до того, як ОСОБА_5 придбала частину будинку, стверджували, що на місці нині створеного проїзду знаходилась стара хата, що належала бабусі позивача ОСОБА_13, а тому створити там проїзд було неможливо.

Вказані доводи позивача та її представника суд оцінює ґрунтуючись на всебічному, повному, неупередженому дослідженні всіх обставин справи та аналізі сукупності досліджених доказів.

Так, в матеріалах справи наявний дозвіл від 22.12.1977 року на проведення робіт ОСОБА_14 в АДРЕСА_1, 45 (нумерація домогосподарства на той час) по будівництву нового житлового будинку, господарських споруд. Експлікація до дозволу вказує на те, що між старим будинком під знос, позначеному цифрою «3» та новим будинком - «1» відстань 4 метри.

У 2010 році 02 грудня, при обстеженні земельних ділянок сторін земельного спору, комісією по врегулюванню земельних відносин до акту обстеження було складено схему розміщення земельних ділянок для спільного користування, із зазначенням проїзду і проходу (а.с.31 т.2). Згідно схеми ширина земельної ділянки, рекомендованої сільській раді для вилучення із землекористування, складає 4 метри. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось позивачем, що вказана спірна земельна ділянка облаштована з обох боків парканом, встановлені металеві ворота, має місце бетонна доріжка.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що у 2010 році був головою комісії Летківської сільської ради по врегулюванню земельних відносин. Вирішуючи заяву ОСОБА_5 про організацію проїзду і проходу до її житлового будинку, комісія на місці провела обстеження земельних ділянок заявниці та ОСОБА_1 Було встановлено, що ОСОБА_5 для проходу та проїзду до свого будинку потрібна дорога. Така дорога на момент виходу на місце уже була, з обох сторін був паркан, доріжка, встановлені ворота. Обмір фактично існуючого проїзду відбувався по межах паркану. Його ширина відповідала будівельним, пожежним нормам, та була відображена у складеній до акту обстеження схемі. При обстеженні земельних ділянок, проведенні вимірів, складанні акту та схеми були присутні ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Мета обстеження обом землекористувачам була повідомлена. ОСОБА_1 не заперечувала існування фактичного проїзду та результатів обмірів.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 (мати та колишній чоловік відповідача ОСОБА_5.) кожен окремо пояснили, що на час купівлі ОСОБА_5 1/2 частини будинку існував прохід та проїзд до цієї частини будинку, був огороджений парканом. Пізніше за згодою ОСОБА_1 ОСОБА_21 з дружиною на той момент облаштувати там бетонну доріжку.

З пояснень свідків, сторін встановлено, що позивач ОСОБА_1 до свого городу для обробітку технікою іншого шляху ніж через зазначений проїзд також не має.

Крім того, рішеннями судів першої та апеляційної інстанції при розгляді у 2014 році справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про захист прав добросусідства встановлено, що остання не заперечувала (а отже визнала), що сторони спільно користуються для проходу чи проїзду земельною ділянкою площею 0,0084 га, яка належить сільській раді. На земельній ділянці встановлений металевий паркан - ворота, які були встановлені задовго до цього спору (а.с.41-45 т.1). Вказані обставини відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Щодо тверджень позивача та її представника про відсутність згоди землекористувача у виді письмової заяви на вилучення землі для суспільних потреб, суд виходить з наступного.

Стаття 149 ЗК України, в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення №34, передбачає можливість безоплатного вилучення земельних ділянок у постійних користувачів для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно із даною нормою вилучення є фактично повноваженням власника земельної ділянки, правом, яке належить власникові та постійному користувачеві не передається. При цьому право примусового вилучення, тобто за відсутності згоди користувача, має публічно-правове походження і є аналогічним праву на викуп земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності (ст. ст. 146, 147 ЗК України).

Із положень норм Земельного кодексу України, що регулюють підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку (п. «г» ст. 143) та § 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року), за якими ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом слідує, що примусове вилучення (без згоди особи) має допускатися лише для суспільних потреб, для інших потреб земельна ділянка може вилучатися лише за згодою користувача. Згідно із тлумаченням Європейського суду з прав людини (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Леннрот проти Швеції», від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», від 30.05.2000 року у справі «Карбонара і Вентура проти Італії»), рішення якого згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнаються в Україні джерелом права, право постійного користування земельними ділянками повинно розглядатися як майно в розумінні § 1 ст. 1 Протоколу 1, а тому примусове вилучення земельної ділянки в суб'єкта постійного користування не в інтересах суспільства, тобто не для суспільних потреб заборонене.

Суд вважає, що у земельному спорі, що розглядається вилучення земельної ділянки із землекористування позивача для проїзду власнику до будинку, за відсутності інших шляхів доступу до нього, здійснене саме в інтересах суспільства, тобто для суспільних потреб, а тому рішення Летківської сільської ради № 34 від 14.01.2011 року прийняте у відповідності до Закону.

Не є підставою для скасування вказаного рішення і те, що воно місить посилання на ст.140 п. «г» ЗК України, яка передбачає підстави припинення права власності на земельну ділянку, на чому наполягають позивач та її представник. Позивачу на час прийняття рішення спірна земельна ділянка належала на праві користування, рішення сільської ради є по суті правильним, а вказівку на статтю 140 слід вважати опискою.

З огляду на викладене вимоги позивача в частині визнання недійсним та скасування рішення 3 сесії 6 скликання Летківської сільської ради від 14.01.2011 року №34 до задоволення не підлягають.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання недійсними державних актів ЯО №551231, ЯО№551232, ЯО №551233, свідоцтва про право власності на земельну ділянку і скасування відповідних рішень Летківської сільської ради, позивач та її представник переконували в тому, що при прийнятті цих рішень сільська рада діяла не у визначені земельним законодавством спосіб та порядку. Зокрема, надаючи згоду на розробку технічної документації ОСОБА_1, сільська рада у відповідному рішенні вказала її площу 0,28 га без врахування 0,0084 га уже нібито вилученої землі під проїзд. Сільська рада, встановивши, що згідно технічної документації загальна площа земельної ділянки позивача значно менша від тієї, на яку була надана згода на розробку технічної документації, а відповідача ОСОБА_5 - більша, повинна була відповідно до ст.186 ЗК України відмовити в її затвердженні. Технічна документація і позивача і відповідача не відповідає вимогам ст.56 Закону України «Про землеустрій». Крім того, сільська рада при наданні у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1729 га не врахувала ту обставину, що Северинівка, згідно офіційного веб-сайту Верховної ради України є селищем, а не селом. Земельна ділянка, передана ОСОБА_5 перевищує граничні норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, встановлені ст.121 ЗК України. Для селища вони складають 0,15 га.

Погодитися з такими твердженнями суд не може з огляду на наступне.

За змістом ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції органу місцевого самоврядування відносяться питання щодо надання у власність чи користування земельних ділянок, що перебувають у власності територіальних громад.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки (ч. 6 ст. 118 ЗК).

Згідно ст. 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Вимоги до технічної документації встановлені ст.ст. 29, 56 вказаного Закону.

Як було вище встановлено судом, 13.01.2012 року на розгляд Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області була подана технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1, загальною площею 0,2607 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площами 0,0344 га і 0,0865 га, та для ведення особистого селянського господарства 0,1398 га, що розташована по АДРЕСА_1. У поданій ОСОБА_5 06.11.2012 року на затвердження технічній документації із землеустрою загальна площа земельної ділянки становить 0,1729 га, що розташована по АДРЕСА_2 в цьому ж селі.

Суд вважає, що передача у власність громадянкам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 земельних ділянок відбулась у відповідності із ст. 118 ЗК України.

Так, під час складання технічної документації для отримання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, землевпорядною організацією була збільшена площа земельної ділянки, що підлягала передачі у власність ОСОБА_5 на 0,0429 га, та зменшена ОСОБА_1 на 0,0193 га. Як було встановлено і не заперечувалось сторонами у справі, збільшення площі земельної ділянки відповідача ОСОБА_5 відбулося не за рахунок земель ОСОБА_1 чи інших землекористувачів. Конфігурація земельної ділянки і ОСОБА_5, і ОСОБА_1 є складною, містить численні кути повороту. Межі земельних ділянок є сталими та не змінювались.

Встановлено, що вимірювання землевпорядною організацією земельних ділянок виконувалось спеціальним електронним приладом з прив'язкою до пунктів геодезичної мережі. Вимірювання земельних ділянок землевпорядником сільської ради при інвентаризації земель здійснювалось по фактичному користуванню, так званим сажнем, з подальшим внесенням встановлених площ до земельнооблікових книг. Таким чином, застосування сучасних технічних приладів обміру пояснює різницю між площами земельних ділянок, що встановлені землевпорядною організацією та тими, що зазначено у земельнооблікових документах.

Вказані вище обставини в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_22, який пояснив, що є директором ПП «Геокадастр-Т», яке займається землевпорядними роботами. За заявою ОСОБА_23, а згодом ОСОБА_1 виготовляв технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Виходом на місце було встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_5, як і ОСОБА_1, не являє собою просту геометричну форму, межа у виді паркану між їхніми земельними ділянками є ламаною лінією. При обмірах були присутні обидві землекористувачки, жодна з них не висловлювала скарг, заяв щодо меж, порядку проведення вимірювальних робіт, їх результатів. Акти встановлення та закріплення меж земельних ділянок були підписані суміжними землевласниками та землекористувачами. При проведенні робіт на замовлення ОСОБА_1 встановлено, що земельну ділянку біля будинку розділяє проїзд, який веде до будинку ОСОБА_5 Проїзд був під огорожею, з воротами, доріжкою, загальним для користування сусідок, про що вони йому повідомили. Обміри землі проводились в тому числі по межах паркану проїзду, з виключенням його площі. ОСОБА_1 жодних скарг та заперечень не висловлювала. Пояснюючи різницю площ між земельнообліковими книгами та даними технічної документації свідок пояснив, що згідно існуючих рекомендацій при вирішенні питання про передачу земельних ділянок у власність в разі виникнення розбіжностей між обліковою площею за даними земельно-кадастрових книг сільської ради та фактичним користуванням за результатами обміру земельної ділянки при виконанні землевпорядних робіт, рекомендовано за основу брати площу, виявлену при обмірі, якщо вона не перевищує п'ять соток від облікової площі земельної ділянки і не має заперечень у сільської ради, суміжних землекористувачів, сільським радам рекомендовано приймати рішення про затвердження остаточної площі земельної ділянки після обмірів і передавати її власність. Також свідок пояснив, що за межами земельної ділянки, яка використовується ОСОБА_1 для ведення особистого господарства, є долина, тобто землі сільської ради. Ці землі свого часу передавались громадянам у користування, відомості про це вносились до шнурових книг, однак у власність вони не передаються громадянам.

Згідно ч.2 ст. 186 ЗК України, ст. 31 Закону України «Про землеустрій» зміни до документації із землеустрою вносяться за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

При виготовленні технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було дотримано вимоги ч. 1 ст. 56 Закону України «Про землеустрій», акти встановлення та закріплення меж земельних ділянок були погоджені та підписані суміжними землевласниками та землекористувачами. Заяв та скарг при погодженні меж земельних ділянок, встановленні їх площ не було. А тому відмовляти в затвердженні технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у сільської ради підстав не було.

Технічна документація із землеустрою була виготовлена на замовлення позивача, містить в собі пояснювальну записку з відображенням змін у площі, три кадастрові плани на земельні ділянки відповідно до їх цільового призначення із зазначенням площі кожної, суміжних землевласників та землекористувачів. А тому на думку суду є надуманими твердження позивача та її представника про те, що позивачу не було відомо про те, що після обміру загальна площа її земельної ділянки значно зменшилась.

Суд також відкидає як необґрунтовані твердження позивача та її представника про те, що земельно-кадастрові книги, погосподарські книги, починаючи з 2008 року, коли ОСОБА_5 для обслуговування її частини будинку було надано в користування земельну ділянку, містять неправдиву інформацію по землекористуванню ОСОБА_1, про що вона також не була обізнана.

Такі твердження спростовуються дослідженими судом погосподарськими книгами по Летківській сільській раді починаючи з 1986 року, в яких містяться підписи позивача за кожен обліковий рік. Книги відображають відомості про членів сім'ї, господарство, будівлі, які є особистою власністю господарства, землі, що знаходяться в користуванні (в сотих гектара), нарахування та надходження засобів самообкладання (податок), інші відомості. Згідно цих книг позивач вносила нараховані податки із землі щороку. Своїм підписом позивач засвідчувала свою згоду з інформацією відображеною в книзі.

Позивач та її представник також переконували суд в тому, що акти погодження меж ОСОБА_1 погоджували неналежні землекористувачі. Однак, відповідно до ст.60 ЦПК України належними та допустимими доказами ці обставини вони суду не довели.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію статуту територіальної громади №9-Г від 22.04.2003 року, виданого Тростянецьким районним управлінням юстиції Вінницької області Летківській сільській раді, копія якого долучена до матеріалів справи, Северинівка є селом (а.с.162-165 т.1). А тому посилання представника позивача на офіційний веб-сайт парламенту, як доказ того, що Северинівка - селище є необґрунтованими, оскільки база даних законодавства сайту має інформаційний характер і не є офіційним друкованим виданням. Вона використовується згідно із Положенням про веб-сайт Верховної Ради України, про що є відповідне застереження на сторінці сайту.

Тому, суд відкидає як необґрунтовані та безпідставні твердження представника позивача про те, що земельна ділянка, передана ОСОБА_5, знаходиться в селищі, у зв'язку з чим сільська рада при передачі їй землі порушила визначені ст.121 ЗК України норми безоплатної передачі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, встановлені для даної адміністративно-територіальної одиниці.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що права позивача не порушені, її твердження щодо незаконності і скасування рішень Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №34 від 14.01.2011 року, №16 від 13.01.2012 року, №68 від 06.11.2012 року, державних актів на земельні ділянки ОСОБА_1 серії ЯО №551231 площею 0,0344 га, серії ЯО№551232 площею 0,0865 га, серії ЯО №551233 площею 0,1398 га, свідоцтва про право власності серії САЕ №768939 на земельну ділянку ОСОБА_5 площею 0,1729 га є безпідставними та надуманими, а тому позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою підлягають віднесенню за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,16 ЦК України, ст. ст. 29-31 Закону України «Про землеустрій», ст. ст.12,118,149,186 ЗК України, ст.ст. ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 61,88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Летківської сільської ради, ОСОБА_5, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Реєстраційної служби Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області, відділу Держкомзему у Тростянецькому районі Вінницької області про визнання недійсними рішень сільської ради та державних актів, свідоцтва на право приватної власності на земельні ділянки, відшкодування шкоди - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, віднести за її рахунок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя