АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Заводян К.І., Литвинюк І.М.,

секретар Кусяк М.Д.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Сокирянська міська рада Чернівецької області, про усунення перешкод у користуванні криницею загального користування та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Сокирянська міська рада Чернівецької області, про усунення перешкод у користуванні криницею загального користування та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні криницею, яка розташована на земельній ділянці загального користування площею 7 кв.м Сокирянської міської ради Чернівецької області між будинками по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2, шляхом демонтажу встановленої огорожі металевого паркану, який перешкоджає вільному доступу до даної криниці.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 грн., судовий збір в сумі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн., а всього - 4743,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким провадження у справі закрити. Посилається на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що спірна криниця знаходиться на земельній ділянці, яка була надана ОСОБА_4 на підставі рішення Сокирянської міської ради від 17.04.1978 року №80. Вказує на те, що разом зі своїм покійним чоловіком за власні кошти та на земельній ділянці, яка перебуває в їх користуванні, побудувала спірну криницю, а відповідач коштів на будівництво не давав та участі в її будівництві не приймав. Крім того, суд безпідставно відмовив їй у прийнятті доказів, які спростовують твердження позивача. Суду не було надано належних доказів того, що спірна криниця є комунальною власністю, а також не встановлено причинного зв'язку між душевними стражданнями ОСОБА_1 та її діями відносно криниці.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що згідно рішення Сокирянської міської ради від 07.03.2006 року №216/35-06 залишено в загальному користування земельну ділянку площею 7 кв.м., на яких збудована криниця (між будинками АДРЕСА_2) і якою користуються мешканці прилеглих будинків. Сокирянському відділенню ДНВП «Чернівецький геоінфоцентр» для завершення робіт щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку громадянину ОСОБА_4, АДРЕСА_2 керуватися рішенням Сокирянської міської ради №103/29-05 від 30.09.2005 року «Про розгляд заяв громадян міста», де затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки в існуючих межах, загальною площею 0,0859 га, без врахування 7 м кв., на яких розміщена криниця. Вимоги ОСОБА_4 щодо включення 7 м.кв., на яких розміщена криниця, залишено без задоволення (а.с.13).

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 року залишено в силі постанову Сокирянського районного суду від 18.09.2013 року, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Сокирянську міську раду про зобов'язання вчинити дії, а саме зобов'язання Сокирянської міської ради винести рішення про передачу ОСОБА_3 у власність земельну ділянку з урахуванням земельної ділянки, на якій розташована криниця, відмовлено (а.с.10-11).

Крім того, згідно акту обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 24.06.2014 року, складеного представниками Сокирянської міської ради, ОСОБА_3 самовільно зайняла земельну ділянку загального користування площею 7,0 кв.м та облаштувала металеву огорожу, чим обмежила доступ до криниці загального користування. Відповідачку зобов'язано здійснити демонтаж огорожі для вільного доступу мешканців вулиці до колодязя загального користування та повернути самовільно захоплену земельну ділянку комунальної власності площею 7 кв.м. (а.с.14).

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення №167 від 04.08.2014 року та від 07.10.2014 року №184 ОСОБА_3 за невиконання припису посадової особи щодо звільнення самовільно захопленої земельної ділянки, а також порушення земельного законодавства, пов'язаного із самовільним зайняттям земельної ділянки шляхом встановлення металевої та бетонної огорожі, притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.121, 122, 123).

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тому, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_3 самовільно, без належних на то правових підстав, встановила огорожу навколо криниці, яка перебуває в загальному користуванні та частини земельної ділянки, на якій вона знаходиться, чим завдала позивачу незручності в побутовій сфері, порушила нормальний ритм його життя, вимушує докладати зайвих зусиль для вирішення щоденних життєвих питань, тобто заподіяла позивачу моральну шкоду. Проте, співставляючи неправомірні дії відповідача з її віком, соціальним станом до вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції завищив розмір маральної (немайнової) шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, а її розмір слід зменшити до суми 500 грн., які будуть достатнім разом із захистом порушених прав для відшкодуванню пережитих незручностей та страждань.

Крім того, посилання апелянта на докази, які не були дослідженні в суді першої інстанції з урахуванням відсутності клопотання про їх залучення в процесі розгляду апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди зі зменшенням суму моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, до 500 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши суму моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, до 500 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: