Справа № 6/489/204/2015
У Х В А Л А

8 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у цивільний справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з поданням про заміну стягувача у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заявник посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2014 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. З відповідачів на користь Банку стягнуто в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за кредитним договором № 0 від 11 травня 2007 року у розмірі 69430 грн. 59 коп., а також судові витрати.

20 квітня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 17, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» передало новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право грошової вимоги до божників за кредитним договором.

Посилаючись на ці обставини, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просило суд замінити стягувача у цивільній справі позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Сторони в судове засідання не зявилися. Про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином. Представник заявника подав до суду заяву про розгляд заяви за його відсутності, вимоги заяви підтримав.

Вивчивши матеріали заяви, судом встановлене наступне.

Відповідно до вимог ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст.ст.1,3 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями) (далі Закон), виконавче провадження являється завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) і становить собою сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами ч.1 ст.37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов'язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов'язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.

На підставі ч.5 ст.8 Закону у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України внаслідок цивільного правонаступництва кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги - цесія).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

За правилами ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Змістовний аналіз указаних норм матеріального та процесуального права вказує на те, що особа, яка замінила кредитора у зобов'язанні, має право звернутись до суду на стадії виконання судового рішення, яка є заключною (останньою) стадією цивільного процесу, із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2014 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. З відповідачів на користь Банку стягнуто в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за кредитним договором № 0 від 11 травня 2007 року у розмірі 7992 швейцарських франків 94 сант., що еквівалентно 69430 грн. 59 коп., а також судові витрати.

Зазначене рішення суду набрало законної сили, сторонами оскаржено не було.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 5 лютого 2014 року судом видані відповідні виконавчі листи.

Як вбачається з наданих заявником матеріалів, між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» 20 квітня 2015 року укладено договір факторингу № 17, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» передало новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 11 травня 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1.

Проте, з матеріалів справи та заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», як нового кредитора не вбачається, чи знаходяться на теперішній час виконавчі листи на виконанні, чи проводяться на момент звернення заявника до суду із заявою про заміну стягувача виконавчі дії щодо боржників, та не зазначено, за яким саме виконавчим листом та відносно якого саме боржника необхідно провести заміну стягувача.

До того ж, заявник просить суд замінити стягувача не у виконавчому провадженні, а у цивільній справі, що суперечить положенням чинного законодавства, оскільки заміна стягувача можлива лише на стадії виконавчого провадження.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у цивільний справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 378 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у цивільний справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А. Спінчевська