У х в а л а

іменем україни

04 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3, третя особа - квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне, про виселення із службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 13 березня 2006 року ОСОБА_4 проходив військову службу у цій частині на посаді начальника протиповітряної оборони - начальника відділення цієї військової частини. 09 лютого 2011 року йому була виділена у тимчасове користування службова квартира АДРЕСА_1, в якій також оселилась його донька, ОСОБА_3 Квартира була надана на час проходження служби у Рівненському гарнізоні. 05 травня 2012 року він вибув до нового місця служби, зокрема до м. Києва, а 08 червня 2012 року його було знято з квартирного обліку. Посилаючись на те, що після його смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, його донька відмовилась звільняти зазначене службове приміщення, позивач просив виселити відповідачку зі службового житла без надання іншого житлового приміщення зі зняттям з реєстрації її обліку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 вересня 2014 року у задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 23 жовтня 2014 року рішення місцевого суду скасовано. Позов військової частини НОМЕР_1 задоволено. Виселено ОСОБА_3 зі службової квартири АДРЕСА_1 із зняттям з реєстрації її обліку за вказаною адресою без надання іншого житлового приміщення. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка є донькою військовослужбовця, який помер при виконанні обов'язків військової служби, а тому не може бути виселена зі спірної квартири без надання іншого житла.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що право відповідача на користування спірною службовою квартирою припинилося у зв'язку з переведенням її батька для проходження військової служби до Київського гарнізону. Крім того, сім'я ОСОБА_4 вже була забезпечена квартирою, зокрема він отримав квартиру у м. Хмельницькому, яка була приватизована його дружиною, ОСОБА_5, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин ст. 125 ЖК УРСР.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 13 березня 2006 року ОСОБА_4 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника протиповітряної оборони - начальника відділення цієї військової частини.

09 лютого 2011 року йому у тимчасове користування була виділена службова квартира АДРЕСА_1, в якій згідно з ордером на житлове приміщення також оселилась його донька, ОСОБА_3 Квартира була надана на двох осіб на час проходження військової служби у Рівненському гарнізоні.

05 травня 2012 року він вибув до нового місця служби, зокрема до м. Києва, а 08 червня 2012 року полковника ОСОБА_4 було знято з квартирного обліку.

Пред'являючи позов, військова частина НОМЕР_1 посилалась на те, що після смерті ОСОБА_4, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, його донька відмовилась добровільно звільняти вказане вище службове приміщення.

Відповідно до "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825991/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1"