РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 січня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю та такою, що не перебуває у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в:

11 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю та такою, що не перебуває у спільній сумісній власності.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 27 квітня 2006 року їй видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Фінансування цього будівництва здійснювалось нею за власні заощадження та кошти, надані її батьками, протягом періоду з квітня по жовтень 2005 року на виконання договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 21 квітня 2005 року.

30 липня 2005 року між нею та громадянином Ірану, що постійно проживав в Україні, ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який потім розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду від 16 квітня 2014 року.

Враховуючи те, що частина документів на квартиру видана під час шлюбу, відповідач вважає спірну квартиру спільною власністю подружжя. Разом з тим, він не може бути учасником спільної сумісної власності на майно, оскільки воно набуте та оплачене особисто нею до укладення шлюбу. Лише незначна частина коштів, що складає менш як 1/10 вартості квартири (останні три платежі по договору про участь у ФФБ, на 36,3 тисячі гривень) оплачені нею після реєстрації шлюбу. Відповідач ніякої грошової та трудової участі в цьому не брав, що підтверджується касовими документами, в яких зазначено, що вона вносила особисті кошти.

Враховуючи те, що відповідач не є учасником спільної власності на зазначене майно, оскільки права на нього набуті нею до укладення шлюбу, будівництво оплачено повністю за її особисті кошти, тому на підставі ст. 392 ЦК України та ст. 57 СК України просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати її особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1, на яку видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 27 квітня 2006 року за № 845-С/КІ;

- визнати квартиру АДРЕСА_1 такою, що не перебуває в спільній сумісній власності подружжя.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з наведених у позові підстав. Пояснив суду, що фактично інвестування було здійснено до шлюбу, проте позивач не може розпоряджатись своїм майно, оскільки свідоцтво видане під час шлюбу. Оплата коштів за квартиру після укладення шлюбу також здійснювалась за рахунок її особистих коштів, що підтверджується написами на прибуткових касових ордерах.

Сторона відповідача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача направила до суду повідомлення про перенесення розгляду справи. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання до суду подано не було. Враховуючи, що такі клопотання стороною відповідача подаються не вперше, проте у судові засідання вона не з'являється, тому причини неявки визнані судом неповажними.

Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та АКБ "Аркада" укладено Договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 47121, за умовами якого здійснювалось інвестування об'єкта за будівельною адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-14).

Розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 31 січня 2006 року № 103 присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_1 та в подальшому, рішенням Київської міської ради № 149/810 від 08 лютого 2007 року назву вулиці замінено на АДРЕСА_1 (а.с. 15).

10 травня 2006 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 квітня 2006 року № 845-С/КІ, видано Свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ № 612029, згідно якого квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с. 8).

Також встановлено, що 30 липня 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду від 16 квітня 2014 року (а.с.21-22).

Заявляючи вимогу про визнання спірної квартири особистою приватною власністю та такою, що не перебуває у спільній сумісній власності, позивач посилалася на те, що фінансування будівництва цієї квартири здійснювалось нею за власні заощадження та за кошти, надані її батьками. Оплата здійснювалася особисто нею до укладення шлюбу. Лише незначна частина коштів, що складає менш як 1/10 вартості квартири (останні три платежі по договору про участь у ФФБ, на 36,3 тисячі гривень) оплачені нею після реєстрації шлюбу. Відповідач ніякої грошової та трудової участі в цьому не брав, що підтверджується касовими документами, в яких зазначено, що вона вносила особисті кошти.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Позивач зазначає, що вартість квартири оплачена нею за рахунок власних заощаджень та коштів, наданих її батьками.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наданої суду довідки ПАТ АКБ "Аркада" за № 1989/7 від 06 червня 2014 року вбачається, що згідно Договору про участь у ФФБ № 47121 від 21 квітня 2005 року були внесені особисті кошти ОСОБА_1 таким чином:

- прибутковий касовий ордер № 15 від 21 квітня 2005 року на суму 59978 гривень 69 копійок;

- прибутковий касовий ордер № 29 від 28 квітня 2005 року - 341384 гривні 38 копійок;

- прибутковий касовий ордер № 37 від 02 вересня 2005 року - 28355 гривень 17 копійок;

- прибутковий касовий ордер № 27 від 30 вересня 2005 року - 4949 гривень 87 копійок;

- прибутковий касовий ордер № 7 від 05 жовтня 2005 року - 3037 гривень 42 копійки.

Загальна сума грошових коштів, внесених на інвестування 100 % загальної площі квартири № 209, склала 437705 гривень 53 копійки (а.с. 16).

У заявах на переказ готівки від 28 квітня 2005 року № 29, від 21 квітня № 15, від 02 вересня 2005 року № 37 та прибуткових касових ордерах від 30 вересня 2005 року № 27, від 05 жовтня 2005 року № 7 призначенням платежу зазначено: "Внесення коштів за Договором № 47121 від 21 квітня 2005 року про участь у ФФБ за рахунок особистих коштів ОСОБА_1." (а.с. 17-19).

Сторона позивача посилалась на зазначені написи як на доказ того, що внесення коштів відбувалось за рахунок її особистих коштів.

Разом з тим, суд вважає, що зазначення в заяві на переказ готівки від 02 вересня 2005 року № 37 та прибуткових касових ордерах від 30 вересня 2005 року № 27, від 05 жовтня 2005 року № 7 призначення платежу як: "Внесення коштів за Договором №47121 від 21 квітня 2005 року про участь у ФФБ за рахунок особистих коштів ОСОБА_1" не є доказом належності внесених коштів лише їй.

Шлюб між сторонами зареєстровано 30 липня 2005 року, тому враховуючи презумпцію спільної сумісної власності майна придбаного в шлюбі (ст. 60 СК України), кошти, внесені після 30 липня 2005 року, є майном подружжя.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що особистою приватною власністю ОСОБА_1 є 401363 гривні 07 копійок, що внесені нею згідно Договору про участь у ФФБ №47121 від 21 квітня 2005 року, тобто кошти внесені до реєстрації шлюбу (прибутковий касовий ордер № 15 від 21 квітня 2005 року на суму 59978 гривень 69 копійок; прибутковий касовий ордер № 29 від 28 квітня 2005 року - 341384 гривні 38 копійок).

Інша частина коштів, за які було придбано спірну квартиру, а саме 36342 гривні 46 копійок, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були внесені під час шлюбу (прибутковий касовий ордер № 37 від 02 вересня 2005 року - 28355 гривень 17 копійок; прибутковий касовий ордер № 27 від 30 вересня 2005 року - 4949 гривень 87 копійок; прибутковий касовий ордер № 7 від 05 жовтня 2005 року - 3037 гривень 42 копійки).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вбачається, що частка позивача становить 18171 гривню 23 копійки.

Таким чином позивачу належить 419534 гривні 30 копійок (401363 гривні 07 копійок (кошти внесені до шлюбу) + 18171 гривню 23 копійки (1/2 спільних коштів подружжя), а відповідачу 18171 гривню 23 копійки).

Зазначені суми становлять 9585/10000 частин та 415/10000 частин спірної квартири відповідно.

Оскільки спірна квартира була придбана не лише за особисті кошти позивача, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на 9585/10000 частин квартири АДРЕСА_1 а за відповідачем на 415/10000 частин квартири АДРЕСА_1

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, пропорційно до задоволених вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3502 гривні 35 копійок судового збору.

Керуючись статтями 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю та такою, що не перебуває у спільній сумісній власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 9585/10000 частин квартири АДРЕСА_1 загальна площа квартири складає 101,50 кв. метри, житлова площа складає 54,30 кв. метри.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 415/10000 частин квартири АДРЕСА_1 загальна площа квартири складає 101,50 кв. метри, житлова площа складає 54,30 кв. метри.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3502 гривні 35 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: