Справа № 509/714/13-ц
13 жовтня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :
судді Гандзій Д.М.
при секретарі Черкасові Д.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
21.08.2009 р., між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору, згідно з якою, сторони домовились, що викласти перше речення п. 1.3.4 договору в наступній редакції «строк сплати процентів з 01 по 25 число включно кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти».
11.09.2009 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, яким був змінений графік погашення кредиту за договором.
В забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, між позивачами та поручителем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 111971 від 27.04.2007 р. та поручителем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 111714 від 27.04.2007 р. за умовами яких, обидва поручителі, відповідають перед позивачами у тому обсязі, що і боржниця ОСОБА_1, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, а також несуть солідарну відповідальність з боржницею перед позивачами (кредитором) за порушення виконання нею зобовязань по кредитному договору та згідно з п. 1.3 договору поруки, відповідають за повернення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором в тому ж обсязі, а саме за сплату кредиту, процентів за його користування, неустойки (штрафів, пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань у повному обсязі, а згідно з п. 2.2 обох договорів поруки, у випадку невиконання ОСОБА_1 своїх кредитних зобовязань, позивачі (банк) мають право предявити вимоги безпосередньо до поручителів.
Представник позивача в судові засіданні не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток та особистою розпискою з підписом, причини неявки суду не повідомив, однак надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримав позов банку та з посиланням на ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 208,209,216-217).
Відповідачі в судове засідання повторно, без поважних причин не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останніми відомими судові їхніми адресами проживання, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченнями термінів зберігання» та «адресатів немає в обслуговуванні», а також шляхом розміщенням оголошень у пресі в офіційних виданнях України «Урядовий кур`єр» та «Одеські вісті», у звязку з неможливістю вручення відповідачам численних повісток з викликами до суду, а тому вважаються повідомленим про час і місце судового розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали (а.с. 201-204,210-215,222-227).
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Статтею 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 р. № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання).
У відповідності до п.п. 11,21 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів та таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодній зі сторін кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.
Частинами 1 та 2 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання частково або у повному обсязі.
Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (частина 1), поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (ч.2).
Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.
Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
21.08.2009 р., між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору, згідно з якою, сторони домовились, що викласти перше речення п. 1.3.4 договору в наступній редакції «строк сплати процентів з 01 по 25 число включно кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти» (а.с. 14-22).
11.09.2009 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, яким був змінений графік погашення кредиту за договором (а.с. 23-28).
В забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, між позивачами та поручителем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 111971 від 27.04.2007 р. та поручителем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 111714 від 27.04.2007 р. за умовами яких, обидва поручителі, відповідають перед позивачами у тому обсязі, що і боржниця ОСОБА_1, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, а також несуть солідарну відповідальність з боржницею перед позивачами (кредитором) за порушення виконання нею зобовязань по кредитному договору та згідно з п. 1.3 договору поруки, відповідають за повернення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором в тому ж обсязі, а саме за сплату кредиту, процентів за його користування, неустойки (штрафів, пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань у повному обсязі, а згідно з п. 2.2 обох договорів поруки, у випадку невиконання ОСОБА_1 своїх кредитних зобовязань, позивачі (банк) мають право предявити вимоги безпосередньо до поручителів (а.с. 41-46).
Станом на дату ухвалення рішення, доказів погашення вказаної заборгованості, відповідачами суду не надано і відповідно у суду вони відсутні.
У звязку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні та таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідачів, у дольовому порядку на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441 грн., а саме по 1147 грн. з кожного (а.с. 63).
Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,208-209,213-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 524,525,526,530,533, 549,550,553,554,626,612,625,629,1048,1050,1054,1055 ЦК України, суд, -
1. Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити ;
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Д.М. Гандзій