Справа № 149/1796/15-ц Провадження № 22-ц/772/2367/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої судді: Шемети Т.М.,

суддів: Сала Т.Б., В.С.Марчук,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області справу за поданням заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Хмільницького міськрайонного управляння юстиції ОСОБА_3, про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника-фізичної особи ОСОБА_2,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01.07.2015 року,

в с т а н о в и л а :

Заступник начальника відділу ДВС Хмільницького МРУЮ ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника-фізичної особи ОСОБА_2, оскільки на виконанні у відділі ДВС Хмільницького МРУЮ перебуває виконавчий лист, згідно вироку Хмільницького міськрайонного суду по справі № 149/1722/13-к від 03.03.2015 року, за яким ОСОБА_2 зобовязаний сплатити майнову та моральну шкоду в розмірі 32 788.32 гривень на користь ОСОБА_4. Боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє, що підтверджується актами державного виконавця. З моменту видачі вище вказаного виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження боржник не вчинив жодної дії на погашення суми за судовим рішенням, яка складає 32788,32 гривень. Боржник ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження був повідомлений належним чином.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01.07.2015 року подання задоволено: тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії AB № 899453 від 29.04.2010 року, місце проживання зареєстровано за адресою - вул. Ватутіна, 14/92, м. Хмільник Вінницької області, у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань за вироком Хмільницького міськрайонного суду від 03.03.2015 року за № 149/1722/13-к про сплату 32788,32 гривень на користь ОСОБА_4.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволені подання державного виконавця відмовити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що в поданні державного виконавця відсутні докази того, що він не зявляється на виклики державного виконавця, чи будь-яким іншим способом ухиляється від виконання рішення суду, а тому підстави для обмеження його у праві виїзду закордон відсутні, а таке обмеження є порушенням його конституційних прав як громадянина України.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, ОСОБА_3 заперечив проти доводів апеляційної скарги: ухвала суду є обґрунтованою і вірною, боржник ОСОБА_2 не сплатив у виконання вироку суду жодної копійки, хоча не позбавлений можливості працювати, однак не бажає цього робити. ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги також заперечив: ОСОБА_2 не виконує свого обовязку по сплаті належних сум, а державний виконавець діяв у передбачений законом спосіб для того. щоб забезпечити виконання судового рішення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено наступне:

-на виконанні у відділі ДВС Хмільницького МРУЮ перебуває виконавче провадження № 46927150, відкрите на підставі виконавчого листа виданого Хмільницьким міськрайонним судом по справі №149/1722/13-к від 03.03.2015 року, щодо примусового виконання вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області в частині цивільного позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 майнової та моральної шкоди в сумі 32788,32 гривень (а.с. 4. 5);

-19.03.2015 року заступником начальника відділу Державної виконавчої служби Хмільницького МРУЮ ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Боржнику відомо про відкрите виконавче провадження, в наданий термін на добровільне виконання судового рішення: до 26.03.2015 року він його не виконав, майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6), відповідями з Державної податкової служби України, Пенсійного Фонду України, Хмільницького РСП КП «ВООБТІ» (а.с.7-9) та актами державного виконавця (а.с.11 -12, 17).

З моменту відкриття виконавчого провадження боржник не вчинив жодної дії на погашення суми, яка підлягає стягненню з нього за виконавчим документом. Тому суд першої інстанції, врахувавши встановлені обставини та факти, дійшов до висновку про те, що боржник ОСОБА_2 навмисно та свідомо ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, що в свою чергу є підставою для задоволення подання про застосування до боржника ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, право на вільне пересування, в тому числі право вільно покидати свою країну, не є абсолютним та може бути обмежене у випадках, передбачених законом.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. N 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон N 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (незявлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів, тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обовязку сплатити кошти).

В розглядуваній справі зобовязання, покладене на боржника ОСОБА_2 судом, не виконане навіть в частині, боржник є молодою, працездатною особою, а його небажання працювати та отримати дохід для спрямування цього доходу на сплату присуджених сум слід розцінювати саме як ухилення від виконання зобовязання, тому висновок суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця вірний, постановлений за результатами обєктивно встановлених фактичних обставин, викладене в апеляційній скарзі не спростовує висновку суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01.07.2015 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча: підпис ОСОБА_6

Судді: підпис ОСОБА_7

підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно: ОСОБА_6