Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування, посилаючись на те, що він проживав однією сім'єю з ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Позивач вважає себе спадкоємцем четвертої черги, у зв'язку з чим звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідачі також претендують на спадщину, як спадкоємці п'ятої черги. Оскільки нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як існує спір між спадкоємцями, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування, посилаючись на те, що його батько ОСОБА_10 був двоюрідним дядьком ОСОБА_9, а він його двоюрідним братом, тому після смерті ОСОБА_9 має право на спадкування, як спадкоємець третьої черги за законом. Крім того, він підтримував з померлим ОСОБА_9 родинні стосунки, доглядав його, забезпечував коштами та продуктами харчування.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2014 року первісний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2014 року зустрічний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Оскаржуваним рішенням апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року рішення суду першої скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_5 відмовлено.

ОСОБА_5, не погоджуючись з даним судовим рішенням апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки будь-яких доказів того, що батько позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_10 (помер у 2001 році) був рідним дядьком ОСОБА_9 суду не надано. Посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції на дані копій особистого листка по обліку кадрів Інституту народознавства та дані автобіографії ОСОБА_12 із зазначенням даних про народження в сім'ї ОСОБА_13 та про наявність брата ОСОБА_10 - не може бути визнано достатнім доказом родинних зв'язків між позивачем за зустрічним позовом та спадкодавцем ОСОБА_9, про які зазначено у позові. Доказів про родинні стосунки ОСОБА_12 та ОСОБА_10, як рідного брата та сестри - позивач за зустрічним позовом не надав. Про встановлення юридичного факту таких родинних стосунків не заявляв і такий факт не встановлений у передбаченому законом порядку, тому не може бути досліджений в межах заявленого позову.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук