Справа № 167/343/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/773/822/15 Категорія: 2 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції про визнання правочину удаваним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Рожищенського районного суду від 08 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 09 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції про визнання правочину удаваним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на це рішення, в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В дане судове засідання сторони не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_5. є власником автомобіля Volksvagen - Golf, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.13).

28 липня 2005 року ОСОБА_5 видав ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 довіреність на право представлення його інтересів в підприємствах, установах, організаціях, в тому числі у відповідних органах Державтоінспекції України, органах нотаріату при вирішенні питань пов'язаних з відчуженням (продажем або обміном) належного йому автомобіля марки Volksvagen - Golf, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Довіреність видана на 3 роки до 28 липня 2008 року і посвідчена приватним нотаріусом Т.І.Зубенко.

Відповідач ОСОБА_5 цього ж дня написав розписку у якій зазначив, що отримав від ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 3800 доларів США за переданий йому автомобіль марки Фольксваген Гольф, 1988 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1. (а.с. 51).

В зв'язку з закінченням 28.07.2008 року строку дії попередньо виданої відповідачем довіреності, 14.08.2008 року ОСОБА_5 видав ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 нову довіреність на право представлення його інтересів в підприємствах, установах, організаціях в тому числі у відповідних органах Державтоінспекції України, органах нотаріату, в судових органах, страхових компаніях при вирішенні питань пов'язаних з відчуженням (продажем або обміном) належного йому автомобіля марки Volksvagen - Golf, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Довіреність видана до припинення її дії з правом передоручення повноважень іншій особі та з правом тимчасового виїзду за межу України, та керування транспортним засобом і посвідчена приватним нотаріусом Л.В. Михальчук (а.с. 12).

Як вбачається з матеріалів справи 14.01.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_9 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 500 грн. на кожну щомісячно (а.с. 44).

В зв'язку з невиконанням боржником виконавчого документа та виникненням в нього заборгованості по аліментах, державним виконавцем вжито заходів спрямованих на виявлення майна, належного ОСОБА_5

13.01.2015 року УДАІ УМВС України у Волинській області надано інформацію щодо транспортних засобів належних на праві власності ОСОБА_5, згідно якої останній є власником автомобіля Volksvagen - Golf, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

16.01.2015 року державним виконавцем винесено та направлено для виконання до УДАІ УМВС України у Волинській області постанову про розшук майна боржника.

16.02.2015 року на виконання зазначеної постанови про розшук транспортних засобів, працівниками ВДАІ з обслуговування дороги «Київ - Чоп» Стрийського району Львівської області виявлено та затримано автомобіль Volksvagen - Golf, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, належний ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання правочину удаваним та визнання права власності на автомобіль, звільнення його з-під арешту.

Такий висновок суду є правильним та відповідає встановленим обставинам справи на підставі доказів, яким суд дав вірну правову оцінку, та нормам матеріального права.

Статтею 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Відповідно до п.п.1-2 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок державної реєстрації автомобілів) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Пунктом 7 Порядку державної реєстрації автомобілів визначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно п.8 Порядку державної реєстрації автомобілів (в редакції, яка діяла на момент оформлення довіреності) державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Таким чином, законодавець визначив спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, а тому видану довіреність на транспортний засіб без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності.

За загальним правилом, установленим ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до процесуального закону доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано належних доказів на підтвердження дотримання ним встановленого порядку набуття права власності на спірний автомобіль. Довіреність від 28.07.2005 року, а також розписка від тієї ж дати, на які посилається позивач, не відповідають вимогам зазначених норм закону і не є правовим оформленням переходу права власності на спірний автомобіль. У позивача на підставі виданої власником транспортного засобу генеральної довіреності виникли права і обов'язки зазначені у змісті цієї довіреності, а саме, керування та розпорядження транспортним засобом, проте не виникло право власності на автомобіль. Крім того, дана довіреність видана також і на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4 і останні мали право користуватись та розпоряджатись автомобілем. Довіреність від 28.07.2008 року не скасована, автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, зареєстрований за ОСОБА_5 і належить йому на праві власності.

Законодавством встановлений спеціальний порядок набуття права власності громадянами на автомобілі. Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації, здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. N1200, а реєстрація відповідно до Порядку державної реєстрації автомобілів.

Посилання на довіреність від 28.07.2005 року року, як на удаваний правочин, з метою приховання договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 як на підставу набуття права власності позивача на автомобіль є необґрунтованими. Видачу довіреності повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності. Отже, в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не укладався і підстав для визнання за позивачем права власності на нього немає.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Для визнання правочину удаваним слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди, чого судом першої інстанції встановлено не було.

Отже, за своєю правовою природою удаваний правочин є двостороннім (багатостороннім) правочином, дії сторін якого направлені на досягнення певних правових наслідків і приховують волю учасників угоди, а представництво, згідно ч.1 ст. 237 ЦК України, це лише правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Таким чином, довіреність видана відповідачем ОСОБА_5 позивачам, не може вважатись правочином в розумінні вимог ст. 235 чи ст. 655 ЦК України, а є лише документом, виданим ним для представництва його інтересів перед третіми особами.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги всіх доказів по справі, що були надані, а саме нотаріально посвідченої заяви колишньої дружини відповідача ОСОБА_5про те, що їй було відомо про продаж її колишнім чоловіком автомобіля ОСОБА_2, не заслуговують на увагу суду, оскільки ця заява жодним чином не може свідчити про укладення між сторонами правочину. До того ж, як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п.12 своєї постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши і оцінивши докази, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду від 08 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді