Справа № 405/2225/15-ц
25.05.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого-судді: Плохотніченко Л.І.
при секретарі: Іванову А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відповідач -1 та ОСОБА_3 - відповідач -2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням
Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що 11 вересня 1998 року, державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори було посвідчено договір дарування житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1, на підставі чого ОКП «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» внесло реєстраційний напис на документ про право особистої власності та завело інвентарну справу.
Таким чином, будинок під номером дванадцять, що знаходиться у АДРЕСА_1, належить позивачу згідно з вказаним договором дарування.
Крім того, позивачем зазначено, що 12.02.1999 року він зареєстрував шлюб з відповідачем -1, проте в подальшому, а саме: 30.10.2000 року зареєстрований з відповідачем-1 шлюб було розірвано та починаючи з 2008 року він з відповідачами не підтримує ніяких стосунків та втратив з ними зв'язок. Разом з тим, у період спільного з відповідачем-1 сімейного проживання, позивач надав свою згоду на реєстрацію відповідача -1 разом з відповідачем -2 - її сином, 1991 року народження у будинку під номером дванадцять, що знаходиться у АДРЕСА_1. В даний час відповідачі з 2008 року в будинку позивача не проживають
З урахуванням вказаних обставин, позивач з даним позовом звернувся до суду.
Позивач надав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та розгляд справи здійснити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, проте про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не відомі, заяву про розгляд справи без їх участі суду не надали.
Відповідно до ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 11. 09. 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Водяницькою А.В., ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв від неї у дар житловий будинок під номером дванадцять, що належить Дарителю та знаходиться у АДРЕСА_1. Право власності на будинок зареєстровано у ОКП «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації».
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського райвиконкому м. Кіровограда, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що зроблено запис № 407.
Згідно з довідкою квартального комітету № 14 Ленінського району м. Кіровограда від 27 березня 2015 року № 93, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані відповідач -1 та відповідач -2.
В даний час відповідачі з 2008 року в будинку позивача не проживають.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.
Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
У відповідності до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках:
- призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі;
- тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;
- влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;
- виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків;
- влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;
- виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;
- взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.
Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.
У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У відповідності до п. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що обставини викладені у позові знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є обґрунтованими, доведеними, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення даного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 158, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі по 121,80 грн. з кожного.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко