Провадження № 2/752/814/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Новака А.В. при секретарі Закаблуківській О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до ОСОБА_1, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

Встановив?

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Мотивував свої вимоги тим, що 27 липня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0727/02 відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти до 26 липня 2010 року зі сплатою 17.5% річних за користування.

14 серпня 2012 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі за позовом ПАТ «Актив банк» до ОСОБА_2 про стягненя заборгованості позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 2550922 гривні 97 копійок.

27 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кальною К.О., зареєстровано в реєстрі за № 3772.

Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що 17 вересня 2012 року, без згоди позивача як іпотеко держателя між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що таким чином до відповідача ОСОБА_1 перейшло право власності на предмет іпотеки, а тому в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку», дана іпотека є дійсною для ОСОБА_1 і тому останній набув статусу іпотекодавця і має усі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором укладеним 27 липня 2007 року між ОСОБА_3 та позивачем.

Позивач просить суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Актив-банк» за кредитн7им договором № 0727/02 від 27 липня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить майновому поручителю - відповідачу по справі ОСОБА_1

Також просить встановити початкову ціну та визначити спосіб реалізації предмета іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача з посиланням на письмові заперечення долучені до матеріалів справи проти задоволення позовних вимог заперечував. Просив суд ухвалити рішення яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Повністю підтримав позицію представника відповідача та вважав що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи судом повідомлявся, а тому останній з врахуванням думки представників, які з'явилися в судове засідання вважає за можливе ухвалити рішення по справі у його відсутність.

Заслухавши пояснення представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2007 року між ПАТ «КБ «Актив-банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0727/02 відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти до 26 липня 2010 року зі сплатою 17.5% річних за користування.

14 серпня 2012 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі за позовом ПАТ «Актив банк» до ОСОБА_2 про стягненя заборгованості позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 2550922 гривні 97 копійок.

27 липня 2007 року між ПАТ «КБ «Актив-банк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кальною К.О., зареєстровано в реєстрі за № 3772.

Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира АДРЕСА_1.

17 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О.

20 листопада 2012 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на ту обставину, що квартира АДРЕСА_1 була продана, як предмет іпотеки без згоди позивача як іпотеко держателя.

В той же час, рішеням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ«Актив-банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, треті особи - ОСОБА_2, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., Київське міське бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання вчинити дії було вирішено в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2015 року за апеляційною скаргою представника ПАТ «КБ«Актив-банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року у цивільній справі ПАТ «КБ«Актив-банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, треті особи - ОСОБА_2, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., Київське міське бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання вчинити дії було встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 була продана в період чинності рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2010 року і під час переходу права власності на квартиру до ОСОБА_1 вона предметом іпотеки не була.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Дійсно, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії та припинити договір, яким серед іншого визнано в судовому порядку припиненим договір іпотеки від 27 липня 2007 року укладений між банком та ОСОБА_3 та зобов'язано орган нотаріату вчинити нотаріальні дії - виключити запис з Державного реєстру іпотек № 5383182 та внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про зняття заборони на об'єкт нерухомого майна шляхом вилучення запису № 8178752 з контрольною сумою 933Д40ЕДАЕ про заборону відчуження - було скасовано 29 жовтня 2012 року рішенням Апеляційного суду Київської області.

Суд оцінюючи дану обставину бере до уваги те, що у разі, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Верховний Суд України у постанові № 6-53цс15 зазначив, що у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 Цивільного кодексу України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідно суд ухвалюючи рішення в даній справі, з врахуванням правової позиції Верховного Суду України щодо звернення стягнення на предмет іпотеки встановив, факт переходу до відповідача ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на підставі незаконного судового рішення, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку» і відповідно поширення її дії на відповідача та збереження обтяження цього майна іпотекою за іпотечним договором.

В той же час ухвалюючи дане рішення суду і покладаючи в мотивування рішення суду висновки Верховного Суду України зазначені у постанові № 6-53цс15 від 13 травня 2015 року, суд враховує правила ст. 3607 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Суд вважає, що таким чином до відповідача ОСОБА_1 перейшло право власності на предмет іпотеки, а тому в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку», дана іпотека є дійсною для ОСОБА_1 і тому останній набув статусу іпотекодавця і має усі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором укладеним 27 липня 2007 року між ОСОБА_3 та позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотеко держателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором(дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасно пред'явлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця(майновий поручитель), одночасне пред'явлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві(частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави.

При наявності заборгованості за зобов'язаннями які виникли за кредитним договором № 0727/02 від 27.07.2007 року у розмірі 1345705(один мільйон триста сорок п'ять тисяч сімсот п'ять), суд дійшов категоричного висновку про можливість задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки і таке задоволення не суперечитиме ст. 589 ЦК України, ст. 33, ст. 36, 37-39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю.

Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України. Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК України,суд,-

вирішив:

позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до ОСОБА_1, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити повністю.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» за кредитним договором № 0727/02 від 27.07.2007 року в сумі 1345705(один мільйон триста сорок п'ять тисяч сімсот п'ять) гривень 27 копійок, з яких заборгованість за кредитом становить 1277620(один мільйон двісті сімдесят сім тисяч шістсот двадцять) гривень, заборгованість за відсотками становить 59392(п'ятдесят дев'ять тисяч триста дев'яносто дві) гривні 14 копійок, штраф становить 8693(вісім тисяч шістсот дев'яносто три) гривні 13 копійок - звернути стягнення на предмет іпотеки 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 56.4 метра квадратних, загальною площею 92.6 квадратних метра, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1, встановивши початкову ціну предмет іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію 114 (сто чотирнадцять гривень) 70 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак