АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Дніпропетровськ 15 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Прокурора Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області, Прокуратури м. Дніпропетровська, Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями і діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у листопаді 2014 року звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала під час розгляду справи, до Прокуратури Дніпропетровської області, Прокуратури м. Дніпропетровська, Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями і діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду /а.с.1-4, 27-30, 71-73, 133-135/.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що постановою прокурора м. Дніпропетровська від 27 липня 2011 року порушено кримінальну справу № 69119037 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Згодом її дії перекваліфіковані на ч. 1 ст. 366 КК України та 23 січня 2012 року прокуратурою м. Дніпропетровська до неї обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого прокуратури м. Дніпропетровська від 01 лютого 2012 року накладено арешт на її нерухоме майно та постановою слідчого від 26 березня 2012 року її відсторонено від роботи з посади директора КЗ «Дніпропетровський дитячо-юнацький центр міжнародного співробітництва» Дніпропетровської обласної ради, а розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної ради від 08 травня 2012 року її було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Постановою слідчого СВ Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 11 червня 2014 року закрито кримінальне провадження у зв'язку відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення.

Позивач 24 липня 2014 року звернулася до прокуратури м. Дніпропетровська із заявою про відшкодування шкоди та листом від 08 серпня 2014 року їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду.

06 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася вже із заявами, як до прокуратури м. Дніпропетровська, так і до органу слідства про визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди. Такі звернення також не призвели до винесення відповідної постанови (ухвали) про визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди. Заявою від 15 травня 2015 року вона знову звернулася до Дніпропетровського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області для визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди. Враховуючи наведені обставини позивач звернулася до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000, 00 грн., завданої незаконним рішеннями і діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь позивача суму грошової компенсації моральної шкоди 70 644, 00 грн. також вирішено питання щодо судових витрат /а.с.213-214/.

В апеляційній скарзі Прокурор Дніпропетровської області, Державна казначейської служби України та Дніпропетровське міське управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, яке приєдналось до вказаних апеляційних скарг, посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставлять питання про скасування оскаржуваного рішення /а.с.224-227, 232-236, 253-255/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Прокурора Дніпропетровської області підлягає задоволенню, апеляційна скарга Державної казначейської служби України, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області частковому задоволенню, рішення суду змінити на підставі ч.1 ст.309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що постановою прокурора прокуратури м. Дніпропетровська від 27 липня 2011роу порушено кримінальну справу № 69119037 за фактом службового підроблення та зловживання службовим становищем посадовими особами КЗ "Дніпропетровський дитячо-юнацький центр міжнародного співробітництва" Дніпропетровської обласної ради за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України /а.с.4/.

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому діям ОСОБА_2 у даній справі надана кваліфікація за ч. 1 ст. 367 КК України (службова недбалість - неналежне виконання службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам).

Постановою старшого слідчого прокуратури м. Дніпропетровська від 23 січня 2012 року ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд /а.с.5/. Постановою старшого слідчого прокуратури м. Дніпропетровська від 01 лютого 2012 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 - дві квартири, гараж /а.с.6/. Постановою слідчого прокуратури м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року її відсторонено від роботи, а розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної ради від 08 травня 2012 року у зв'язку із пред'явленням обвинувачення відсторонено від роботи на посаді директора КЗ "Дніпропетровський дитячо-юнацький центр міжнародного співробітництва" без збереження заробітної плати з 08 травня 2012 року /а.с.7, 8/.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2013 року, справа направлялася на додаткове розслідування у зв'язку із неповнотою та неправильністю досудового слідства /а.с.9-10, 11-13/.

Постановою слідчого СВ Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 11 червня 2014 року кримінальне провадження № 0000030 від 15 січня 2014 року закрито у зв'язку відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення /а.с. № 16-17/.

Статтею 1176 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Частиною 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування такої шкоди визначається законом.

Положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01.12.1994р. передбачено, що шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину ; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно ст. 4 вищезазначеного Закону відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. за № 4, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього; слідства, прокуратури і суду. Відповідно до п. 9 даної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2015р. визначено - 1218 грн.

З огляду на те, що 23.01.2012р. позивачці було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, то саме з цього періоду слід вважати, що позивачка є такою, що перебувала під слідством, а тому, строк її перебування під слідством до часу закриття провадження по кримінальній справі становить 29 місяців (з 23.01.2012р. по 11.06.2014р.).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач більше двох років знаходилась під слідством, у зв'язку з чим була відсторонена від роботи, тобто зазнала змін у виробничих стосунках, змушена була здійснювати певні дії по відновленню її прав (зверталася неодноразово до відповідних органів із заявами, скаргами, в тому числі про визначення суми матеріальної шкоди, проте в порушення норм закону не отримувала належних відповідей), була позбавлена права розпоряджатися належним їй на праві власності майном (квартирами та гаражем), оскільки постановою від 01 лютого 2012 року було накладено арешт на її майно. Та при визначені розміру суми відшкодування моральної шкоди в подвійному розмірі мінімальної заробітної плати, суд враховував, що позивач, як публічна особа, зазнала особливих моральних страждань, оскільки дуже важко сприйняла порушення відносно неї кримінальної справи та відсторонення від посади директора дитячо-юнацького центру протягом тривалого часу (юридично з 08.05.2012р. по 28.08.2014р.) і це, дійсно завдало шкоди її діловій репутації та те що можливо застосування кратність положення передбаченого п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. за № 4.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком, оскільки визначаючи розмір стягнення моральної шкоду, повинно було враховано вимоги ч.5, 6 ст.4 та ст.13 Закону та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. за № 4 в частині визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія судів приходить до висновку, щодо зменшення розміру моральної шкоди 70 644 грн. до 35 322 грн., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати за 29 місяців перебування позивачки під слідством (1218грн. х 29 місяців = 35 322грн. 00 коп.), що підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь позивача.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру стягнутої моральної шкоди, та зменшити суму моральної шкоди з 70 644 грн. до 35 322 грн., яку стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської області - задовольнити.

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року змінити, зменшити суму моральної шкоди з 70 644 грн. до 35 322 грн., яку стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.