АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/989/15 Головуючий в суді 1 інстанції: Пухальський С.В. Категорія: 47 Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 25 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Радченко С.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, ОСОБА_3 про визнання приватизації земельної ділянки незаконною, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 19.01.2011 року ОСОБА_4 є власником ? частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, та власником іншої ? частини житлового будинку є відповідач - ОСОБА_3

Наказом директора радгоспу «Молодіжне» для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами була надана земельна ділянка та в подальшому, до зазначеної земельної ділянки рішенням виконавчого комітету Лазурненської селищної ради від 18.03.1992 року № 29 була виділена ОСОБА_5 земельна ділянка для городництва площею 0,05 га й загальна площа земельної ділянки склала 0,28 га. Загальна площа земельної ділянки на теперішній час складає 2440,0 кв.м., у тому числі: для обслуговування житлового будинку - 1944,0 кв.м., та для городництва - 500,0 кв.м.

Позивачу ОСОБА_4 стало відомо, що на підставі рішення Лазурненської селищної ради від 26.06.2007 року № 245 «Про затвердження технічної документації щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель», відповідачу - ОСОБА_3 були видані державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,1037 га та площею 0,0097 га., які розташовані по АДРЕСА_1 для індивідуального житлового будівництва.

Позивачі посилаються на те, що передача у власність відповідача земельної ділянка здійснена селищною радою з порушенням, оскільки співвласникам жилого будинку земельна ділянка може бути передана лише у спільну сумісну власність на підставі спільної заяви, спірним рішенням земельна ділянка, яка перебувала у користуванні ОСОБА_5, передана у власність відповідача без попереднього припинення її права користування та на обслуговування ? ідеальної частки одного жилого будинку видано два державних акта під однією адресою загальною площею 0,1134 га, в той час як для іншого співвласник залишається для реалізації права на приватизацію земельної ділянки площею 0,0366 га.

З урахуванням викладених обставин просили:

1) визнати недійсним п.1.3 рішення Лазурненської селищної ради від 26.06.2007 року № 245;

2) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1037 га для індивідуального житлового будівництва, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_2 та державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_5 на земельну ділянку площею 0,0097 га для індивідуального житлового будівництва, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_4

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 18 лютого 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

В письмових запереченнях ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Представник Лазурненської селищної ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Просив розглянути справу без його участі (а.с.212).

Заслухавши доповідача,осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 26.06.2007 року № 245 «Про затвердження технічної документації щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель» було прийнято в порушення вимог земельного законодавства та без врахування права іншого співвласника житлового будинку на користування та отримання в подальшому у власність земельної ділянки у пропорційному до його частки у будинку розмірі в межах площі 0,15 га.

Проте до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.10.2010 року № 27705977, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були власниками по ? частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.99а).

19.01.2011 року ОСОБА_5 подарувала належну їй частину вказаного житлового будинку ОСОБА_4, який в подальшому зареєстрував право власності на нерухоме майно в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації (а.с.5,6).

Рішенням Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 26.06.2007 року № 245 «Про затвердження технічної документації щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель», затверджено технічну документацію та проекти із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_3 площею 0,1134 га по АДРЕСА_1 (п.1.3) (а.с.69).

На підставі вказаного рішення, 07.09.2007 року ОСОБА_3 видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,1037 га для індивідуального житлового будівництва та серії НОМЕР_5 на земельну ділянку площею 0,0097 га для індивідуального житлового будівництва, які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.12,13).

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України в редакції чинній станом на 26.06.2007року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені ст.121 ЗК, за якою громадяни мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в селищах - не більше 0,15 гектара.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 15 лютого 1993 року розірвано шлюб (а.і.с.17).

Рішенням Скадовського районного народного суду від 15 лютого 1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 здійснено реальний поділ домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.42).

ОСОБА_5 в установленому законом порядку здійснила державну реєстрацію свого права власності на майно, наданого їй у власність за судовим рішенням ( а.с.45, а.і.с. 25,26,55).

Сторони зазначили, що судового рішення про встановлення порядку користування земельною ділянкою не ухвалювалося. Відповідно до загальних норм права, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 досягли згоди про порядок користування земельною ділянкою 25 жовтня 2004 року, що не суперечить нормам ЗК України ( а.с.46,47).

Згода на приватизацію земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею по 0,15 га була надана ОСОБА_5 та ОСОБА_3 рішенням селищної ради №93 від 24 грудня 2002 року (а.с.185).

За заявою ОСОБА_5 про присвоєння поштової адреси внаслідок розділу майна, рішенням Лазерненської селищної ради за №117 від 23 листопада 2005 року, присвоєна поштова адреса для ? частини житлового будинку ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 (а.с.122).

19 січня 2011 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 ? частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_1, яка належала її на підставі рішення Скадовського районного народного суду від 15.02.1993року (а.с.5).

Як вбачається з п.2 вказаного договору, ОСОБА_5 стверджує, що земельна ділянка площею 0,1224 га, кадастровий НОМЕР_6, на якій розташована частина відчужуваного будинку, у її приватній власності не перебуває, договір оренди зазначеної земельної ділянки не укладався, що підтверджено довідкою Держкомзему про правовий статус земельної ділянки від 17 січня 2011 року №8.

При виготовленні технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, приймалася досягнута між ОСОБА_3 угода про поділ земельної ділянки від 25.20.2004 року (а.с.75,76), акт узгодження зовнішніх меж землекористування від 16.03.2006року підписаний ОСОБА_5, що нею не спростовується (а.с.79).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено виділення частини будинку в окреме домоволодіння з присвоєнням окремої поштової адреси, що узгоджується з роз'ясненнями наданими в листі центрального органу державного управління в сфері земельних відносин №12465/17/6-10 від 30.06.2010року щодо передачі у приватну власність земельної ділянки.

Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ч.2 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що права ОСОБА_5 на час звернення до суду (28.10.2014р.) не можуть бути порушені, оскільки з 19 січня 2011 року вона не є власником будинку, крім того, 29.09.2014 року вона звернулася з заявою про вилучення земельної ділянки площею 0,12 га по АДРЕСА_1 в зв'язку з добровільною відмовою на користь ОСОБА_4 (а.с.203), за наслідками розгляду якої, рішенням селищної ради №693 від 2014 року, земельна ділянка за зазначеною адресою вилучена (а.с.213-214), а тому безпідставно задовольнив позов відносно позивача ОСОБА_5.

Перелік підстав користування присадибною ділянкою за адресою АДРЕСА_3 міститься в витягу з земельно-кадасторової книги (а.с.188), з урахуванням, наказу №175 від 01 квітня 1986 року радгоспу «Молодіжний», яким за ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка в розмірі 0,25 га. (а.с.207), рішення селищної ради від 18.03.1992 року №39 (а.с.10) та сторонами не спростовується, а також відомостей щодо частині земельної ділянки ОСОБА_5, яка міститься в п.2 договору дарування (а.с.5).

Право на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га по АДРЕСА_1 реалізується іншим позивачем ОСОБА_4

Так, з урахуванням його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с.193), рішенням селищної ради від 2014 року за №693 йому надана згода на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність площею 0,12 га за адресою АДРЕСА_1 (а.с.213,214 ).

Суд першої інстанції не звернув увагу на роз'яснення, які містяться в ч.2 п.18-2 Постанови Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та не врахував, що до ОСОБА_4 перейшло право користування на земельну ділянку в обсязі та умовах, встановлених для попереднього землекористувача відповідно до ст.377 ЦК України і ст.120 ЗК в ред.. від 05.11.2009року , та між ОСОБА_3 була досягнута угода щодо порядку користування (розділу) земельної ділянки, яка з урахуванням ст.88 ЗК України є обов'язковою для ОСОБА_4

Таким чином, за відсутності порушення прав ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення його позовних вимог.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та процесуального права щодо доведеності таких доводів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом не встановлено порушення прав позивачів з підстав заявлених ними у позові, а тому позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, відповідно до пп.2,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

На підставі ст.ст.88,116,121,155 ЗК України, ст.377 ЦК України, ст.3, 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.2,3,4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 18 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20-днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: