Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2015 Справа №607/6871/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2015 року пред'явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2, про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Обгрунтовує позов тим, що відповідач з часу розірвання шлюбу у 2013 році ухиляється від виконання своїх обов'язків із виховання дитини, зокрема не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дочкою, не цікавиться її вихованням, не надає їй матеріального утримання.

Судом до участі у справі залучено третіх осіб - службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, службу у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з викладених у позовній заяві обставин та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позову не визнав, пояснив, що виконує по мірі можливості обов'язки з виховання дитини, оскільки постійно хворіє, потребує періодичного лікування, в силу хвороби не може працювати. Тому не міг надавати дитині матеріальне утримання в достатній мірі, однак від утримання дитини не відмовляється, згідний у разі необхідності сплачувати аліменти. Вказав, що цікавився інтересами дитини в школі, проводив разом із нею дозвілля. Після розірвання шлюбу з позивачкою у 2013 році вони стали рідше бачитися, оскільки проживали окремо, однак він не нехтує своїми батьківськими обов'язками, тому проти позбавлення його батьківських прав заперечив.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, від служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи у відсутності його представника. Від представника служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради Мелех О.Р. надійшла заява, згідно з якою вона підтримує висновок органу опіки і піклування Тернопільської міської ради, просить справу розглянути в її відсутності, при ухваленні рішення покладається на думку суду.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Сторони - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 25 жовтня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2013 року.

Від шлюбу сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_3, актовий запис № 1795 від 16 вересня 1998 року відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги, та з її пояснень у судовому засіданні, з 2013 року вони з відповідачем проживають окремо, він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дочкою, не цікавиться її вихованням, не надає їй матеріального утримання.

Перевіряючи зазначені доводи позивача суд дослідив зібрані у справі докази.

Так, з довідки, виданої 17 квітня 2015 року виконкомом Слобідківської сільської ради Козівського району Тернопільської області, неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 зареєстрована разом з матір'ю (позивачем ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 Козівського району Тернопільської області.

Жодних інших доказів на обгрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав до позовної заяви позивач не подавала.

В судовому засіданні нею долучено до справи копії довідки, виданої вчителем ОСОБА_5, та довідки № 317, виданої 09 липня 2015 року лікарем полікклінічного відділу Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні.

Зокрема, як слідує з копії довідки, виданої вчителем ОСОБА_5 30 червня 2015 року, вона є класним керівником учениці ОСОБА_3 Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. За час навчання дитини в старшій школі до школи не приходив, навчанням та вихованням дочки не цікавився.

Зазначена копія довідки не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки видана в довільній формі, не засвідчена підписом директора та печаткою школи. Показання осіб, яким що-небудь відомо у справі, встановлюються шляхом допиту цих осіб як свідків. Клопотання про виклик у судове засідання ОСОБА_5 для її допиту як свідка позивач не заявляла, хоч судом неодноразово роз'яснювались сторонам їх права щодо заявлення таких клопотань.

З довідки № 317, виданої 09 липня 2015 року лікарем поліклінічного відділу Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні слідує, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, приходить на прийом з мамою, розпорядження лікаря виконуються, щеплення проводяться.

Відповідачем у судовому засіданні також було надано ряд доказів на обгрунтування його заперечень на позов.

Так, з копії довідки № 136, виданої в. о. директора Тернопільської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 3, вбачається, що вчитель початкових класів ОСОБА_6 засвідчує, що батько ОСОБА_2 іноді відвідував свята, які проводилися у класі, проте на батьківські збори найчастіше з'являлися мама ОСОБА_1 або бабуся дівчинки по батьковій лінії. Класний керівник ОСОБА_5 вказує, що батько відвідував батьківські збори, коли дитина навчалася у середніх класах, проте будь-яке спілкування припинилося, коли ОСОБА_3 була у 10-11 класах. Якщо виникали певні проблеми з поведінкою учениці, батько приходив на розмову до директора та психолога школи. Ініціаторами спілкування були працівники школи.

З витягу з історії хвороби стаціонарного хворого № 27193, виданого зав. відділенням Львівської обласної клінічної лікарні, слідує, що ОСОБА_2 (інвалід ІІІ групи, анамнез НВК 11 років, неодноразове стаціонарне та постійне амбулаторне лікування, постійно знаходиться на терапії препаратами месалазину) в період із 21 листопада 2012 року по 07 грудня 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Хронічний неспецифічний виразковий коліт. Тотальне ураження. Важка форма. Безперервний перебіг. Дисбактеріоз. Жовчо-кам'яна хвороба. Хронічний панкреатит. Жировий гепатоз ІІ ст. Гепатоспленомегалія. Сечо-кам'яна хвороба. Після виписки з лікарні ОСОБА_2 рекомендовано лікування медичними препаратами.

З 17 серпня 2015 року по 26 серпня 2015 року ОСОБА_2 також перебував на стаціонарному лікуванні з приводу аналогічних (подібних) захворювань, що підтверджується випискою із медичної карти, виданої 26 серпня 2015 року лікарем Тернопільської університетської лікарні. Після виписки з лікарні ОСОБА_2 рекомендовано дієту, лікування медичними препаратами, ФСК щороку, проходження комісії МСЕК.

Будь-яких інших доказів на обгрунтування своїх вимог та заперечень сторони не надавали.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної забезпеченості.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як слідує з висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 02 вересня 2015 року №786 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки батько не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання доньки, не створює умов для фізичного, духовного та морального розвитку дитини.

Разом з тим, із зазначеного висновку слідує, що ОСОБА_2 на засіданні комісії повідомив, що він дуже часто хворіє, отримує стреси, тому бачитись із донькою не має можливості; ОСОБА_2 не надав жодних вагомих доказів виконання ним батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дочки.

Підсумовуючи, служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у своєму висновку вказала на те, що захищаючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3

Втім, із зазначеного висновку не зрозуміло, яким чином позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 сприятиме захисту інтересів дитини.

Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Хоча проживання батька окремо від дитини не звільняє його від виконання батьківських обов'язків, однак у даному випадку позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

В судовому засіданні неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 пояснила, що підтримує мамине бажання позбавити батька батьківських прав, оскільки він не цікавиться її інтересами, не надає матеріального утримання, а вона, в свою чергу, не хоче у майбутньому його утримувати. В суді ОСОБА_3 також пояснила, що в дитячому віці батько водив її до дитячого садка, в молодшій та середній школі часом відвідував батьківські збори, зрідка вони сім'єю їздили на відпочинок у Карпати та на море. Вони мало спілкуються, батько ніколи не вникав у її дитячі інтереси й потреби, хоча й вона до нього зі своїми проблемами та проханнями зазвичай не зверталася. Після розірвання шлюбу між батьками, батько зрідка їй телефонує, здебільшого ці дзвінки почастішали після пред'явлення позову. Також ОСОБА_3 визнала, що в деяких випадках, на свята, тато їй дарував незначні подарунки (цукерки, недорогі квіти), на день народження подарував 150 гривень. Втім, на пропозицію оплатити заняття з вокалу, спочатку пообіцяв, а потім відмовився, пояснивши, що цим можна займатись самотужки. Вона любить свого батька, але вважає, що він не займається її вихованням та утриманням, тому підтримує позицію мами щодо доцільності позбавлення його батьківських прав.

Такі пояснення ОСОБА_3 спростовують викладені у висновку органу опіки і піклування твердження про те, що навіть за період розгляду справи про позбавлення батьківських прав відповідач не намагався налагодити контакт із донькою та поцікавитись її життям.

Суд вважає, що підтримання ОСОБА_3 доцільності позбавлення її батька батьківських прав щодо неї може бути наслідком більш довірливих і теплих стосунків із її матір'ю, з якою вона проживає та перебуває під її постійною опікою й турботою. В цьому порівнянні участь батька в її вихованні може видаватись їй незначною.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позивач не довела винної поведінки відповідача, висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є недостатньо обґрунтований та неповний, виходячи з інтересів дитини, її права на спілкування та турботу зі сторони обох батьків, суд не знаходить достатніх підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення суду виготовлене 26 жовтня 2015 року.

Головуючий суддяН. М. Сташків