Справа № 202/8490/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 липня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства Дніпроводоканал, про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Комунального підприємства «Дніпроводоканал», у якій, уточнивши свої позовні вимоги, просять суд:

1)зобов'язати ОСОБА_3 підприємство Дніпроводоканал укласти із ними договори, які б виключали якісь обмеження й відповідали типовому договору та зобовязавши відповідача надіслати для підписання такі договори про надання послуг;

2)зобовязати ОСОБА_3 підприємство Дніпроводоканал справляти сплату за водопостачання та водовідведення лише за показаннями лічильників, які були встановлені на момент укладання угод, встановивши обовязок відповідача проводити періодичну повірку приладів обліку водопостачання за власний рахунок;

3)стягнути з Комунального підприємства Дніпроводоканал на користь кожного з них по 1500 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди;

В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на неправомірність дій Комунального підприємства Дніпроводоканал, їх невідповідність вимогам чинного Законодавства, що тягне за собою порушення їхніх прав як споживачів послуг з водопостачання та водовідведення, що надаються за адресами їхніх квартир: м. Дніпропетровськ, пр. Миру, 7/68, пр. Мру, 3/36.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та предявлений позов, з урахуванням уточнень, просила задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалася на обставини викладені у позовній заяві та доданих до неї документах.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового розгляду, не сповістив суд про можливість розгляду й вирішення справи без його участі. Проте, позивачка ОСОБА_1 наполягала на розгляді й вирішенні справи за відсутності ОСОБА_2, посилаючись на його похили вік. Заперечень з боку представника позивача з цього питання надано у судовому засіданні не було.

Представник відповідача проти позову заперечувала та посилалася на обставини викладені у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2.

За зазначеними адресами відповідач ОСОБА_3 підприємство Дніпроводоканал надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, зокрема по пр. Миру, 7/68, на двох споживачів, з урахуванням 25 % пільги на одного споживача, згідно діючих норм і тарифів водопостачання, а по пр. Миру, 3/36, на одного споживача, з урахуванням 25 % пільги, згідно діючих норм та тарифів водопостачання. Надання послуг відповідачем позивачам за вказаними адресами здійснюється за оформленими особовими рахунками №№ 68 та 36.

Позивачі не згодні з таким оформленням договірних відносин із відповідачем та просять суд зобов'язати ОСОБА_3 підприємство Дніпроводоканал укласти із ними договори про надання послуг з водопостачання та водовідведення, які б виключали якісь обмеження й відповідали типовому договору.

Проте, такі вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 526 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно п.п.3 п.2 ст.21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

У розумінні ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, є комунальними послугами.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг, у письмовій формі, сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок відповідає, правовій позиції Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості за оплату комунальних послуг, викладеної у постанові № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року.

Отже, незважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про надання послуг, із фактичних стосунків, що склалися між сторонами вбачається, що такі договірні відносини між ними існували та існують, оформлені відкритими на позивачів, за їхніми ж заявами, особовими рахунками, по яким відповідач у встановленому законом порядку надає послуги з холодного водопостачання за адресами мешкання позивачів, що не суперечить положенням Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України.

Окрім того, обов'язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг покладається саме на власника (наймача) житла (п.5 ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992р.).

Позовні вимоги про зобовязання Комунального підприємства Дніпроводоканал справляти плату за водопостачання та водовідведення лише за показаннями лічильників, які були встановлені на момент укладання угод, та вимоги про встановлення обовязку відповідача проводити періодичну повірку приладів обліку водопостачання за власний рахунок, також не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки не доведено належними, допустимими та достатніми доказами того, що за адресами м. Дніпропетровськ, пр. Миру, 7/68, пр. Мру, 3/36, взагалі встановлені прилади обліку холодного водопостачання які відповідають вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», зокрема, не надані паспорти квартирних засобів обліку, або інші докази на підтвердження встановлення зазначених приладів за місцем проживання позивачів, коли і ким такі прилади були встановлені у квартира, чи опломбовані вони у встановленому законом порядку, чи проходили вони раніше періодичну повірку, кому належать зазначені прилади обліку на праві власності (чи позивачам, чи відповідачу) тощо. Надані до заперечень акти № 68 від 10.06.2013 року та № 36 від 10.06.2013 року про звірку за послуги централізованого водопостачання та водовідведення не можуть вважатися належними, допустимими та достатніми доказами, оскільки зазначені документи надані у копіях, які не завірені належним чином на не підписані сторонами такої звірки.

Але, разом із тим, вирішуючи такі позовні вимоги, суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до ч.3 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Пунктом 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 лютого 2005 року, передбачено, що квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Згідно з п. 10 зазначених Правил № 630 передбачено, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абз. 5 п. 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

У пункті 16 Правил зазначено про право споживача проводити позачергову повірку за власні кошти квартирних засобів обліку у разі виникнення в нього сумнівів щодо правильності їх показань, про що він інформує виконавця. Якщо виявлена у показаннях помилка виходить за межі, передбачені у паспорті квартирного засобу обліку, виконавець повинен здійснити перерахунок плати за споживання води та/або теплової енергії з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку, якщо його повірка не проводилась, шляхом зменшення плати на відсоток, який перевищує встановлені межі точності для цього типу засобу обліку, до моменту виявлення помилки.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивачами не доведено того, що за адресами м. Дніпропетровськ, пр. Миру, 7/68, пр. Миру, 3/36, встановлені прилади обліку холодного водопостачання які є власністю відповідача та знаходяться у нього на балансі, або ж взяті відповідачем на абонентський облік, такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В задоволенні позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди також слід відмовити у повному обсязі через недоведеність допущених порушень прав споживачів з боку відповідача по відношенню до позивачів, та наявності у звязку із цим моральних страждань та переживань у останніх.

Керуючись ст. ст. 3, 10-11, 59-60, 212, 213-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства Дніпроводоканал, про захист прав споживачів відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук