АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/2/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Іванницького О.Р.
Провадження № 22-ц/789/449/15 Доповідач - Бахметова В.Х.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бахметової В.Х.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

· розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

· ВСТАНОВИЛА:

· Рішенням Зборівського районного суду від 11 лютого 2015 року позов задоволено:

· стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 89 413,27 грн. заборгованості за договором позики та 895 грн. судових витрат.

· В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

· Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_3 не передавав йому коштів за договором позики в сумі 5000 доларів США, а тому розписка від 29.06.2013 року не може вважатися доказом укладення договору позики між сторонами. Крім цього, суд першої інстанції всупереч вимогам чинного законодавства стягнув проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, нарахувавши їх не з дати виконання зобов'язання щодо повернення суми заборгованості, а з дати укладення договору позики.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримує доводи апеляційної скарги.

· Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

· Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

· В січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач, 29.06.2013 року згідно розписки, позичив в нього 5000 доларів США, які зобов'язався повернути двома сумами до 01.05.2014 року, однак ОСОБА_1 відмовляється повернути в добровільному порядку суму боргу, тому позивач просив суд стягнути в його користь суму боргу 5000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день пред'явлення позову становить 78 854,35 грн. та проценти на рівні облікової ставки НБУ в сумі 10 558,92 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором позики - неповернення суми боргу у встановлений в розписці строк, порушено права позивача, яке у відповідності до вимог чинного законодавства підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача суми боргу з врахуванням процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України.

· З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

· Судом першої інстанції встановлено, що 29.06.2013 року ОСОБА_1 написав розписку про позику у ОСОБА_3 5000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.05.2014 року, що стверджується оригіналом розписки ( а.с. 50 ).

· Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

· Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

· Положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

· Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

· Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

· За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

· Враховуючи те, що у визначений у договорі строк відповідач вищевказану суму позики не повернув, що підтверджується наявним у позивача оригіналам боргового документу, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог в частині стягнення суми боргу згідно розписки від 29.06.2013 року.

· Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

· Згідно Постанови НБУ від 06.06.2013 року №209 розмір облікової ставки Національного банку України з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року становив 7 %.

· Згідно Постанови НБУ від 09.08.2013 року №315 розмір облікової ставки Національного банку України з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року становив 6.5 %.

· Згідно Постанови НБУ від 14.04.2014 року №212 розмір облікової ставки Національного банку України з 15.04.2014 року по 15.07.2014 становив 9.5 %.

Згідно Постанови НБУ від 15.07.2014 року №417 розмір облікової ставки Національного банку України з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року становив 12.5 %.

· Згідно Постанови НБУ від 12.11.2014 року №719 розмір облікової ставки Національного банку України з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року становив 14 %.

· Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції і щодо стягнення із відповідача в користь позивачів процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, починаючи із дати написання розписки по дату звернення позивача до суду із позовом про захист свого порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін, ретельно перевірив їх доводи і заперечення, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

· Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

· Ухвалила:

· Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

· Рішення Зборівського районного суду від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

· Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

·

·

·

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області В.Х. Бахметова