Справа №487/2446/14-ц 23.06.2015 23.06.2015 23.06.2015
Провадження №22-ц/784/1563/15
Єдиний унікальний номер 487/2446/14-ц
Номер провадження 22-ц/784/1563/15
Головуючий у 1 інстанції Гаврасієнко В.О.
Категорія 27 Доповідач Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Шолох З.Л., Коломієць В.В.

При секретарі Горенко Ю.В.

За участю представника заявника ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 березня 2014 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А :

11 березня 2014 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3. Посилався на те, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавчий лист, виданий 26.09.2013 року Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу за договорами позики від 13.02.2008 року та 20.02.2008 року 6737500 гривень, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат ІТЗ, а всього 6739320 грн. Станом на 07.03.2014 року рішення суду не виконане. Тому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 з вилученням паспортного документу до виконання зобовязань (а.с. 2-3).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2014 року подання задоволено. ОСОБА_3 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документу до повного погашення боргового зобовязання.

Виконання обмеження у праві виїзду покладено на Адміністрацію Державної прикордонної служби України (а.с. 11).

В апеляційній скарзі на вказане судове рішення боржник посилається на те, що головним державним виконавцем не було подано доказів, які б підтверджували ту обставину, що він ухиляється від виконання зобовязань. Зазначена обставина не була врахована судом, тому просив ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання (а.с. 15-18).

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги. Просив її задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області просив залишити ухвалу суду без змін.

Позивач ОСОБА_4, належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не зявився. Письмових заперечень на апеляційну скаргу від нього не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати та постановити нову з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд послався на те, що після відкриття виконавчого провадження копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику. У постанові боржнику було запропоновано виконати добровільно вимоги щодо сплати боргу, однак боржник вимоги виконавця не виконав, борг не сплатив. Оскільки мається невиконане грошове зобовязання суд прийшов до висновку про задоволення продання.

Однак з висновками суду погодитись не можна.

Зі справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості в загальній сумі 6739320 грн. по виконавчому листу, виданому Корабельним районним судом м. Миколаєва, відкрита головним державним виконавцем 11.11.2013 року. В ній боржнику запропоновано в семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження самостійно виконати рішення суду (а.с. 5). 12.11.2013 року копія зазначеної постанови направлена поштою боржнику. Ніяких інших доказів до подання не надано.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Зі змісту ч. 1 ст. 377 1 ЦПК України вбачається, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377 1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" саме старший державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

Належних та допустимих доказів того, що боржник ОСОБА_3 має намір ухилятись або ухиляється від виконання судового рішення, в тому числі і шляхом залишення території України, суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про задоволення подання.

Згідно з вимогами статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) або якщо щодо нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання, є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Стаття 6 зазначеного Закону передбачає декілька видів обмеження у виїзді громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1 - 9 частини першої цієї статті.

З аналізу вище наведених правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання цих зобов'язань.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобов'язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Проте, при зверненні до суду із зазначеним поданням державний виконавець не навів жодних з перелічених обставин, а послався, як на підставу для обрання такого обмеження тільки на те, що останній має боргові зобов'язання. Також не надано доказів з приводу того, чи має боржник закордонний паспорт.

З урахуванням викладеного та вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення даного подання відсутні.

З огляду на наведе, виходячи з положень пункту 2 частини 1 статті 312 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду визнає, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, тому її слід скасувати та в задоволенні подання відмовити.

Керуючись ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2014 року скасувати.

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий, суддя Судді