У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 березня 2008 року вона під впливом обману та замовчування з боку ОСОБА_5 істотних обставин, які могли вплинути на волевиявлення сторони, уклала договір купівлі-продажу, відповідно до якого відчужила відповідачці Ѕ частини не житлового приміщення, загальною площею 923,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу не відповідав її волевиявленню в частині визначення його предмету, оскільки вона не мала намір відчужувати дане приміщення, тому ОСОБА_4 просила суд визнати вказаний договір купівлі-продажу недійсним та визнати за нею право спільної часткової власності на Ѕ частки зазначеного приміщення.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 3 червня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухваленого у справі рішення суду касаційної інстанції і прийняття нового рішення з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції статей 203, 316, 317, 319, 322 та 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року, 15 липня 2015 року, 22 липня 2015 року, 29 липня 2015 року та постанови Вищого господарського суду України від 22 квітня 2015 року, 28 травня 2015 року, 4 червня 2015 року, 29 липня 2015 року, 30 липня 2015 року, 3 серпня 2015 року, 6 серпня 2015 року, 11 серпня 2015 року, 12 серпня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, керувався тим, що не встановлено та не доведено позивачкою того, що при укладанні договору купівлі-продажу ОСОБА_5 навмисно ввела її в оману і що такий обман дійсно мав місце та мало місце істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року та постанові Вищого господарського суду України від 30 липня 2015 року суд касаційної інстанції виходив з того, що укладаючи договір купівлі-продажу покупець не мав справжнього уявлення щодо всіх його умов та не володів повною інформацією про предмет купівлі-продажу, а тому даний договір є недійсним.

У постанові Вищого господарського суду України від 11 серпня 2015 року суд касаційної інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, оскільки під час його укладення продавець не був власником проданого майна, а від так в нього не було правових підстав для відчуження вказаного майна.

У постанові Вищого господарського суду України від 29 липня 2015 року суд касаційної інстанції виходив з того, що предметом оспорюваного договору є майно, яке на момент його відчуження не було нерухомим майном та приміщенням, щодо якого відповідач мав право укладати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а тому такий договір не відповідає вимогам закону.

У постанові Вищого господарського суду України від 6 серпня 2015 року суд касаційної інстанції виходив з того, що при укладанні договору купівлі-продажу відбулось відчуження майна без згоди іпотекодержателя даного майна, тому даний договір є недійсним.

У справі за наслідками розгляду якої ухвалена постанова Вищого господарського суду України від 12 серпня 2015 року предметом спору було стягнення авансових платежів, у зв'язку з розірванням договору про надання інжинірингових послуг.

Висновки суду у постанові Вищий господарський суд України від 3 серпня 2015 року не суперечать висновкам суду у справі, яка переглядається, а тому дана ухвала не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року, 15 липня 2015 року, 22 липня 2015 року та постанови Вищого господарського суду України від 22 квітня 2015 року, 28 травня 2015 року, 4 червня 2015 року не можуть бути підтвердженням неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, тому що ними справи передано на новий розгляд у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та невизначенням характеру спірних правовідносин.

Відтак, у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилається заявник на обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, відсутнє неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 203, 316, 317, 319, 322 та 328 ЦК України за одних і тих самих підстав позову, предмету спору, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин.

Отже, наведені заявником судові рішення не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук