Справа № 361/1326/15 Головуючий у І інстанції Маценко Н.П.
Провадження № 22-ц/780/4317/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 56 23.07.2015
У Х В А Л А

іменем України

23 липня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 червня 2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору та договорів поруки і іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 25 червня 2018 року між нею і ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір, за яким вона отримала для придбання квартири кошти в сумі 160107 доларів США терміном на 25 років із розрахунку 15,49 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між нею і банком 25 червня 2008 року було укладено договір іпотеки належної їй квартири АДРЕСА_1. Її поручителем за кредитним договором є 3-тя особа ОСОБА_3, який згідно договору поруки від 25 червня 2008 року зобов'язався відповідати перед банком за виконання нею зобов'язань.

Посилалася, що умови укладеного кредитного договору та додаткових угод суперечать низці нормативно-правових актів та порушують її права і охоронювані законом інтреси споживача. Зокрема, при укладенні кредитного договору у валюті, банк не роз'яснив їй усі валютні ризики, пов'язані із коливанням курсу гривні до долара, в результаті чого її заборгованість перед банком у гривневому еквіваленті зросла. Крім того, банком не включено до кредитного договору графік платежів із розрізом сум погашення основного боргу, процентів, тощо, що свідчить про відсутність у неї інформації щодо свідомого вибору кредиту. Порушені її права як споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», бо відсутня рівність у відносинах сторін, на неї покладені всі ризики щодо повернення кредиту, покладено значну кількість обов'язків, що свідчить про дисбаланс. Крім того, має місце нечесна підприємницька практика. Вважала, що на підставі ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» укладений кредитний договір слід визнати недійсними. Вказувала, що у зв'язку із недійсністю кредитного договору, підлягають визнанню недійсними і договір іпотеки та договір поруки, як похідні від кредитного.

У зв'язку з наведеним просила визнати недійсними: кредитний договір, укладений 25 червня 2008 року між нею та ПАТ «КБ «Надра», договір іпотеки договори, укладений 25 червня 2008 року між нею та ПАТ «КБ «Надра», договір поруки, укладений 25 червня 2008 року між ОСОБА_3 і ПАТ «КБ «Надра».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачка ОСОБА_2, не погоджуючись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Скаргу мотивує тим, що суд невірно визначив характер спірних правовідносин та не врахував, що при укладенні договору їй, як споживачу фінансових послуг, всупереч закону не була надана вся необхідна інформація для здійснення свідомого вибору. Висновки суду про те, що її доводи не підтверджені доказами є хибними. При ухваленні рішення, суд помилково застосував положення ст.215 ЦК України, в той час, як вона заявляла вимоги з підстав ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили скасувати рішення суду першої інстанції та задоволити їх позов.

ПАТ КБ «Надра» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленнями про вручення судової повістки, до суду не з'явивися, його неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_3 належним чином повідомлений про час розгляду справи, подав заяву про відкладення розгляду справи з причин, які визнані колегією не поважними, що згідно ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсними правочинів, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для визнання оспорюваних кредитного договору та договорів іпотеки і поруки недійсними.

При цьому суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, що при укладенні кредитного договору з боку банку мало місце здійснення нечесної підприємницької практики. Також, суд керувався тим, що позивачка не надала доказів на підтвердження несправедливості умов кредитного договору по відношенню до неї.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Частина 1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє нечесну підприємницьку практику, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману.

Згідно із п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Згідно ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25 червня 2008 року мiж ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договiр, згідно якого банк надав позичальниці для придбання нерухомого майна кредит в розмірі 160107,66 доларiв США терміном до 24 червня 2033 року із сплатою 15,49 % річних за користування коштами. Кредит надається на умовах забезпеченостi, повернення, строковості, платностi та цiльового характеру використання. Згiдно п.п.3.3.1, 3.3.2 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку відсотки шляхом внесення мінімально необхідного платежу у розмiрi 2128,11 доларів США, щомісяця до 10 числа поточного місяця.

25 червня 2008 року мiж ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 передала банку в іпотеку належне їй майно у вигляді квартири АДРЕСА_1. Вiдповiдно до п.5.1 договору іпотеки у разi невиконання або неналежного виконання iпотекодавцем умов кредитного договору та/або порушення iпотекодавцем обов'язкiв, встановлених цим договором, iпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Поручителем за кредитним договором є 3-тя особа ОСОБА_3, який за договором поруки від 25 червня 2008 року зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальницею зобов'язань.

Також судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає діючому цивільному законодавству, містить всі суттєві умови, повну і детальну інформацію про права і обов'язки його учасників, порядок отримання і повернення кредиту, розмір платежів, відповідальність сторін.

З урахуванням викладених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним кредитного договору з підстав порушення прав позивача як споживача.

При цьому суд виходив з того, що кредитний договір відповідає актам цивільного законодавства, докази про те, що при укладенні кредитного договору з боку банку мало місце здійснення нечесної підприємницької практики відсутні.

З цих же підстав судом вірно відмовлено у визнанні недійсними забезпечувальних договорів іпотеки та поруки.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні кредитного договору банком не було надано позивачці як споживачу передбачену законом інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту, повідомлення про валютні ризики, що є порушенням ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» необгрунтовані.

Судом встановлено, що умови кредитного договору містять всю необхідну інформацію для його укладення. Зокрема п.п.1.1-1.2,3.1 договору містять інформацію про умови кредитування, п.п.1.3.1., 3.3. про орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Посилання апелянта на хибність висновків суду про те, що доводи позивачки не підтверджені доказами безпідставні, поскільки позивачка всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надала суду передбачених ст.57 ЦПК України доказів, які б підтверджували її доводи щодо застосування банком нечесної підприємницької практики при укладенні кредитного договору.

Посилання апелянта на те, що при вирішенні спору суд помилково застосував ст.215 ЦК України надумані і безпідставні. За положеннями ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Отже саме Цивільний кодекс України в тому числі статті 203, 215 встановлюють ззагальні підстави визнання правочинів недійсними, а відтак суд обгрунтовано послався на дану норму.

Посилання в судовому засіданні представника позивачки як на обгрунтування позову на те, що ОСОБА_2 сплачено значну суму коштів за кредитом, проте банк зарахував ці кошти не на погашення тіла кредиту, а на погашення процентів та інших боргів, не стосуються предмету спору щодо визнання правочину недійсним, а стосуються виконання банком умов кредитного договору. В такому випадку захист парв зщдійснюється в інший спосіб.

Інших доводів незаконності судового рішення суду не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: