ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6526/15-ц
провадження № 2/753/4050/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі: секретаря Мінасян С.Г., представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, треті особи на боці відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_4, Дочірнє підприємство «Самміт Книга», журнал «Chercher la femme», продюсерське агентство «La femme», про захист авторських прав,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 р. ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6.) про захист авторських прав шляхом стягнення компенсації в розмірі 73080 грн.

На обґрунтування позову зазначила, що протягом 2008-2010 р. вона своєю творчою працею створила картини під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6».

23 березня 2015 р. в інтернет-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_8», в якому свою господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_6, здійснено публічний показ та розповсюдження (реалізацію) щоденника під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7», в структурі якого незаконно, без дозволу позивача, відтворено вищевказані твори образотворчого мистецтва.

Посилаючись на те, що незаконним публічним показом та розповсюдженням контрафактних примірників творів відповідач порушив її авторські права, ОСОБА_5 просила поновити їх шляхом стягнення компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (1218 грн.) за кожний об'єкт інтелектуальної власності.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Пояснив, що ОСОБА_5 не надавала дозвіл ні на виготовлення, ні на розповсюдження, ні на публічний показ в Інтернеті створених нею картин, а тому щоденник є контрафактним товаром.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав обґрунтовуючи свої заперечення тим, що відповідач не розповсюджував контрафактні примірники творів позивача, а придбав щоденник «ІНФОРМАЦІЯ_7» у встановленому законом порядку у ФОП ОСОБА_4, який в свою чергу придбав його у ДП «Самміт Книга». ДП «Самміт Книга» гарантувало, що розповсюдження товарів і творів, переданих покупцю, не порушує прав третіх осіб, і зобов'язувалося самостійно врегулювати спірні питання, пов'язані з авторськими та суміжними правами.

Щоденник «ІНФОРМАЦІЯ_7» має міжнародний стандартний книжковий номер (ISBN), який надається державною установою - Книжковою Палатою України, а отже у відповідача не було жодних підстав вважати товар контрафактним. Щоденник, який є цілісним оригінальним твором - поєднанням щоденника та твору нехудожньої літератури на тематику краси та здорового способу життя, підлягає правовій охороні як складений твір і не є контрафактною продукцією.

Відповідно до законодавства про видавничу справу особою, відповідальною за дотримання прав інтелектуальної власності авторів при використанні їх творів у відповідних виданнях, є видавець. Оскільки щоденник створений не відповідачем, він не може бути обізнаний щодо правових підстав використання у щоденнику кожного його оригінального елементу (включаючи ілюстрації).

Щоденник «ІНФОРМАЦІЯ_7» створено в 2010 р. як спільний проект ОСОБА_7 та журналу «Chercher la femme», а його видавником було продюсерське агентство «La femme». З 2007 по 2011 р. позивач тісно співпрацювала з журналом «Chercher la femme», і в 2011 р. той же видавець видав ще один щоденник під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9», в якому теж використані картини позивача. За міркуванням відповідача наведене свідчить про існування між видавцем та ОСОБА_5 домовленості про використання її картин для ілюстрації щоденників і є доказом, що щоденник «ІНФОРМАЦІЯ_7» не є контрафактною продукцією.

Представник відповідача також послався на необґрунтованість визначеного позивачем розміру компенсації вказуючи, що сума компенсації не є адекватною діям відповідача. Так, відповідач реалізував за один раз усього 2 щоденники загальною вартістю 206 грн., при цьому картини позивача є лише декоративним елементом щоденника і не складають основну частину складеного твору. Отже орієнтовний розмір шкоди, яка за твердженням позивача завдана йому реалізацією щоденників, не може перевищувати 100 грн., а одержаний відповідачем від реалізації 1 щоденника дохід становить 18 грн. Окрім того відповідач не мав наміру порушувати авторські права позивача.

За клопотанням представника відповідача судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.), Дочірнє підприємство «Самміт Книга» (далі -ДП «Самміт Книга»), журнал «Chercher la femme» та продюсерське агентство «La femme».

ФОП ОСОБА_4 підтвердив, що в 2015 р. він реалізував ФОП ОСОБА_8 2 щоденники «ІНФОРМАЦІЯ_7», отримані на підставі договору поставки, укладеного в 2010 р. з ДП «Самміт Книга». За умовами договору саме ДП «Самміт Книга» відповідає за дотримання прав інтелектуальної власності авторів.

ДП «Самміт Книга», журнал «Chercher la femme» та продюсерське агентство «La femme» не повідомили суд про причини неявки в судове засідання своїх представників, суд розцінив ці причини як не поважні та дійшов висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши представників сторін, третю особу, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_5 є автором творів образотворчого мистецтва - картин під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_11, «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_10», що не заперечується відповідачем і підтверджується сертифікатами на картини, свідоцтвами про реєстрацію авторського права на збірки творів образотворчого мистецтва та рішеннями Державної служби інтелектуальної власності України про реєстрацію авторського права на твір (а.с. 14-28).

Відповідно до ст. 433 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон № 3792-ХІІ) твори образотворчого мистецтва є об'єктом авторського права і підлягають охороні згідно із законом.

За приписами ст.ст. 438, 440 ЦК України, ст.ст. 14. 15 Закону № 3792-ХІІ автору належать особисті немайнові права, а також майнові права, зокрема виключне право на використання твору або виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

20 березня 2015 р. фізична особа-підприємець ОСОБА_9 придбала у відповідача в інтернет-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_8» за 206 грн. два примірники щоденника «ІНФОРМАЦІЯ_7», що не заперечується відповідачем і підтверджується відповідними рахунком та накладною (а.с. 13).

Щоденник «ІНФОРМАЦІЯ_7» являє собою зразок книжкової продукції, у якій поєднано щоденник та збірник даних на тематику краси та здорового способу життя, до якого в якості складових включено копії картин авторства ОСОБА_5 «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_11, «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_10».

Враховуючи зміст щоденника «ІНФОРМАЦІЯ_7», він є складеним твором.

Відповідно до ст. 19 Закону № 3792-ХІІ складений твір є об'єктом авторського права, що охороняється законом, за умови дотримання упорядника збірника прав авторів кожного з творів, включених до складеного твору. Включення твору як складової частини складеного твору можливе лише з дозволу автора та інших осіб, які володіють авторськими правами на цей твір.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 не надавала дозволу на включення до щоденника «ІНФОРМАЦІЯ_7» копій своїх картин.

Представник відповідача послався на існування між ОСОБА_5 та видавником щоденника - агентством «La femme», усної домовленості про використання її картин для ілюстрації щоденника. Вказану обставину підтвердила засновник журналу ОСОБА_10, надавши суду для огляду примірники журналу, в яких були розміщені реклама галереї позивача, реклама щоденника «ІНФОРМАЦІЯ_7» та публікації позивача на різні теми. Проте вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.ст. 31, 32, 33 Закону № 3792-ХІІ єдиним доказом передачі автором права на використання твору є авторський договір, укладений у письмовій формі, а такого договору суду не надано.

З огляду на встановлені обставини та враховуючи положення ст. 1 Закону № 3792-ХІІ, яка дає визначення терміну «контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми», суд приходить до висновку, що копії картин позивача, використані у щоденнику «ІНФОРМАЦІЯ_7», є контрафактними примірниками творів образотворчого мистецтва, оскільки вони розповсюджуються з порушенням авторського права.

Відповідно до п. "б" ст. 50 Закону N 3792-XII розповсюдження контрафактних примірників творів є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту.

Згідно з роз'ясненням, даними у п. 44 постанови пленуму Верховного суду України № 5 від 04.06.2010 «Про застосування судами законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Враховуючи наведене, ФОП ОСОБА_6, через магазин якої було здійснено реалізацію контрафактних примірників творів позивача, є належним відповідачем у справі за даним позовом, що не позбавляє її права, при наявності до того підстав, звернутися з регресним позовом до третіх осіб, які несуть відповідальність за дотримання прав інтелектуальної власності при виготовленні щоденника «ІНФОРМАЦІЯ_7».

За приписом ст. 52 Закону № 3792-ХІІ одним зі способів цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав є стягнення компенсації.

Відповідно до ч. 2 вищевказаної статті суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Визначаючи розмір компенсації, суд враховує, що реалізуючи щоденник «ІНФОРМАЦІЯ_7», ФОП ОСОБА_6 не мала наміру порушити авторські права позивача, при цьому надійшло в продаж і було реалізовано за один раз усього 2 щоденники, в яких використано 12 контрафактних примірників творів позивача. Вказані примірники є декоративним елементом щоденника і не складають основну частину складеного твору, а розмір отриманого відповідачем від реалізації щоденників доходу становить лише 36 грн.

Отже, застосовуючи принципи розумності та справедливості, та ураховуючи положення ч. 2 ст. 52 Закону № 3792-ХІІ щодо мінімального розміру компенсації, суд вважає адекватною компенсацією за порушені авторські права позивача грошову суму з розрахунку 2 мінімальні заробітні плати (1218 грн.) за один реалізований контрафактний примірник твору, що в загальній сумі становить 14616 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволений на суму 14616 грн. (20% від заявлених вимог), суд присуджує на користь позивача з відповідача судовий збір у визначеному законом мінімальному розмірі - 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію в розмірі 14616 гривень та судові витрати в розмірі 243 гривні 60 копійок, а всього 14859 гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: