АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/5680/14-ц
Номер провадження №22-ц/791/1219/2015 Головуючий в І інстанції: Ратушна В.О.
Категорія: 42 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 26 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

за участю прокурора Коваленко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (третя особа - орган опіки та піклування Дніпровської районної у м.Херсоні ради), про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому після уточнень просила виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову вказала, що 11.03.2010 року вона купила у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. На момент укладення нотаріального договору купівлі-продажу квартири заборони на її відчуження у відповідачки не було. Відповідно до умов договору ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання звільнити вищевказану квартиру у 10-денний строк після підписання договору. Однак до теперішнього часу не тільки не звільнила квартиру, а й в порушення умов договору та майнових прав позивача зареєструвала у ній 20.04.2011 року доньку ОСОБА_2, невістку ОСОБА_5 та двох неповнолітніх онуків: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, чим порушила її права, як власника вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 20 січня 2015 року позов задоволено. Вирішено усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні належною їй квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 із зазначеної квартири.

В апеляційній скарзі заявник просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. При цьому послалась на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначила, що суд не звернув увагу на те, що в якості відповідачів по справі зазначені її неповнолітні племінники, які не можуть особисто здійснювати цивільні права та обов'язки. Вважає, що позивачем не доведена відсутність у малолітнього ОСОБА_6 майнових прав та права користування на спірну квартиру, оскільки він проживає в ній з народження і по теперішній час. Крім того, вказала, що суд не звернув уваги на те, що в даній справі відсутній предмет спору, так як позивачкою не доведено факт її звернення до неї (заявника) з такою вимогою та відмови її (заявника) від виконання зобов'язань за договором, про існування якого їй не було відомо. Також вказала, що позивачкою порушено позовну давність, оскільки договір було укладено 11.03.2010 року. Вважає, що на підставі ст.109 ЖК України їй та її родині повинно бути надано інше житлове приміщення, про що повинно бути зазначено в судовому рішенні.

У своєму запереченні представник позивачки просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 11.03.2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, остання зобов'язалась передати у власність покупцю ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, яка зобов'язалась прийняти та сплатити за неї обумовлену грошову суму, а саме 75709,00грн. (п.п.1.1, 1.2, 2.1.) (а.с.3).

В силу п.3.1.5 вказаного договору продавець зобов'язується звільнити вище вказану квартиру та сплатити заборгованість за комунальні послуги у десятиденний строк.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.08.2014 року власником вказаної квартири є позивачка ОСОБА_3 (а.с.5).

Відповідно копій довідок ОСББ ?Тандем? у спірній квартирі проживають та зареєстровані п'ять осіб: ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстровані з 27.03.2002 року), ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстровані з 20.04.2011 року). Борг по квартплаті за станом на 01.08.2014 року складає 2613,19грн. (а.с.51).

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсону від 18.11.2014 року, що набрало законної сили 01.12.2014 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Йосипенко В.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна в задоволені позову було відмовлено (а.с.41).

Оскаржуване судове рішення вже було предметом розгляду суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_4. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 11 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було відхилено, а рішення суду першої інстанції - залишено без змін (а.с.101-102).

Таким чином, зазначений договір в силу ст.204 ЦК України є дійсним, а законним власником спірної квартири є позивачка ОСОБА_3

Статтею 319 ЦК України власнику гарантовано право на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

Оскільки законом, зокрема ст.383 ЦК України, 150 ЖК України власнику житла гарантовано право використовувати житло для власного проживання або за цільовим призначенням - на його власний розсуд, рішення суду про усунення позивачці перешкод у користуванні житлом шляхом виселення відповідачів, які на даний час проживають там без будь-яких правових підстав є законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позов на підставі ст.ст.109, 150 ЖК України, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України, суд виходив з того, що відповідачі без законних підстав проживають у спірній квартирі, чим позбавляють позивача права користуватись та розпоряджатись належним їй майном.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позову оскільки нормами ст.383 ЦК, 150 ЖК України власнику житла гарантовано право використовувати житло для власного проживання або за цільовим призначенням - на його власний розсуд, рішення суду про усунення позивачці перешкод у користуванні житлом шляхом виселення відповідачів, які на даний час проживають там без будь-яких правових підстав є законним та обґрунтованим. При цьому суд правомірно вважав, що виникнення права члена сім'ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цим житлом.

Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, в силу ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Таким чином, в даній справі підлягають захисту права позивача ОСОБА_3, яка є власником спірної квартири, в якій безпідставно проживають відповідачі. До того ж колегія суддів враховує те, що продавець квартири не виконав положення п.3.1.5 договору купівлі-продажу квартири про звільнення її протягом 10 днів. Більш того, в порушення договору в квартирі 20 квітня 2011 року були додатково зареєстровані три особи, у тому числі двоє малолітніх дітей.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують. Посилання заявника на своїх неповнолітніх племінників, що не можуть особисто здійснювати цивільні права та обов'язки, не приймаються до уваги, оскільки вказані діти мають свого законного представника - ОСОБА_5 Посилання на те, що в даній справі відсутній предмет спору, так як позивачкою не доведено факт її звернення до заявника з цією вимогою, також не приймаються до уваги, оскільки предметом спору є порушене право власника квартири, яке підлягає відновленню. Також не можу бути прийнято до уваги посилання на порушення позовної давності, оскільки таке право виникає з моменту, коли власник дізнався про своє порушене право. Крім того, посилання на ст.109 ЖК України про необхідність надання іншого житлового приміщення, про що повинно бути зазначено в судовому рішенні, також не заслуговують на увагу, оскільки ця норма не регулює правовідносини, що склалися між сторонами у справі.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20 січня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий:

судді: