АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 648/2849/13-ц
Номер провадження:22-ц/791/1984/15
Головуючий в І інстанції Кусік І.В.,
Категорія 44 Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 03.06.2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Білозерський районний сектор управління державної міграційної служби у Херсонській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначення способу реалізації предмета іпотеки, виселення та відстрочення виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 03.06.2015 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ПАТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що на момент укладення іпотечного договору 05.05.2006 року, ОСОБА_5 в розумінні ч.4 ст.334 ЦК України не набув права власності на нерухоме майно, що стало предметом іпотеки, з таким висновком суду не можна погодитись, тому що, ст.18 ЗУ «Про іпотеку» передбачено укладання договорів купівлі- продажу та іпотеки - одночасно, а п.1.3 іпотечного договору передбачено, що право власності на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі- продажу, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, право власності на який підлягає державній реєстрації в порядку, передбаченому чинним законодавством, а в п.1.4 зазначено, що договір іпотеки укладається одночасно з договором купівлі- продажу, у звязку з отриманням кредиту на його купівлю. Крім того, на момент звернення ОСОБА_5 до банку та оформлення ним кредитної заявки, з метою купівлі предмета іпотеки, власницею будинку була саме ОСОБА_6, тому надати банку відомості щодо кількості зареєстрованих осіб в будинку, що надавався в іпотеку банку, могла тільки ОСОБА_6 Так, банку було надано домову книгу, згідно якої в будинку була прописана та проживала тільки ОСОБА_6 Про існування іншої домової книги банку стало відомо вже в судовому засіданні. У звязку з чим, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

У письмових запереченнях на апеляцію ОСОБА_6 посилаючись на необґрунтованість доводів ПАТ «Державний ощадний банк України», просила про відхилення скарги та залишення рішення суду без змін.

Представниця ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_10, у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

Представниця ОСОБА_6 ОСОБА_11, у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до суду не зявилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі ч. 2ст. 305 ЦПК України

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справ вбачається, що 05.06.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 укладено іпотечний кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 37 780 доларів США зі сплатою 10,8 % річних, з кінцевим терміном поверненням кредиту 04.05.2025 року.

Того ж дня, 05.05.2006 року, укладено кредитний договір купівлі-продажу житлового будинку № 3, розташованого в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області по вул. Молодіжна, за яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_5 придбав вказане нерухоме майно. При цьому, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10570694, за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно лише наступного дня 06.05.2006 року.

Також, 05.05.2006 року, між банком та ОСОБА_5, укладено іпотечний договір, предметом якого є заставне майно: житловий будинок № 3, який розташований в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області по вул. Молодіжна.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 22.11.2011 року з ОСОБА_5 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в звязку із невиконанням ним договірних зобовязань стягнуто заборгованість за договором про іпотечний кредит за №100 від 05.05.2006 року в сумі 521441,56 грн.

При зверненні позивачем виконавчого документа до виконання через відділ ДВС Білозерського РУЮ Херсонської області, відповідно постановою державного виконавця виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду було відкрито, однак на підставі акту опису й арешту майна від 22.03.2012 року виконавчий лист відповідною постановою повернутий стягувачу (банку) на підставі п.3 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи є документальним відображенням, який вказує на місце проживання такої особи.

Частиною 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Як вбачається з довідки № 269 від 06.05.2008 року, довідок адресно-довідкового сектору СГІРФО УМВС України в Херсонській області від 11.06.2008 року , довідки Білозерського РС УДМС України в Херсонській області № 14/83 від 26.05.2015 року та даних домової книги по будинку за адресою: вул. Молодіжна,3 в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за вказаною адресою з 25.12.2006 року , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за вказаною адресою з 03.11.2005 року, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за вказаною адресою з 03.11.2005 року, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є матір'ю ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зареєстрована за вказаною адресою з 03.11.2005 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є батьком ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зареєстрований за вказаною адресою з 30.06.2010 року, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована з 30.06.2010 року, занята з реєстрації з 30.10.2014 року у звязку із смертю. Таким чином, фактичним місцем проживання ОСОБА_8 є місце проживання її матері будинок № 3 по вул. Молодіжній в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, а саме з дня народження 25.03.2006 року, тобто до укладання іпотечного договору. І на момент укладання іпотечного договору, 05.05.2006 року всі троє дітей ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 володіли правом користування житловим будинком за вказаною адресою, як члени сімї діти попереднього та наступного власників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Колегія суддів погоджується із оцінкою наданих сторонами доказів щодо реєстрації та фактичного проживання відповідачів у будинку № 3 по вул. Молодіжній у с. Чорнобаївка і вважає переконливо доведеним фактичне проживання та наявність права користування неповнолітніми особами вказаному жилому будинку на час укладення іпотечного договору від 05.05.2006 року.

Згідно зі ст.32 ЦК України, ст.177 СК України та ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно ч.1 і ч.6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спір про визнання іпотечного договору недійсним, суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Враховуючи, що іпотечний договір від 05.05.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5, є нікчемним, оскільки він вчинений без дозволу органу опіки та піклування, суперечить правам та інтересам малолітніх дітей, що тягне за собою його недійсність, при цьому визнання правочину недійсним не вимагається, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до посилань на неправильну оцінку доказів судом першої інстанції, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки колегія вважає, що судом першої інстанції повною мірою дотримані положення ст.212 ЦПК України, щодо оцінки доказів. Окрім того вказані доводи не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити, а рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 03.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: