Справа № 304/887/14-ц
Провадження № 2/304/16/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Готра І.В.,

з участю представника позивача - Бескід І.М.,

відповідача - ОСОБА_2,

прокурора - Машкаринець Т.М.,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з неї аліменти в розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 на користь обласного Будинку дитини м.Свалява, а також передати малолітню дитину органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації з метою подальшого влаштування його у дитячий будинок. Свої позовні вимоги мотивують тим, що відповідачка раніше тимчасово проживала у АДРЕСА_1. За період проживання в даному населеному пункті її син ОСОБА_4 два рази поступав у дитяче відділення Воловецької ЦРЛ з травмами садна голови. Постановою Воловецького районного суду від 23.08.2013 року відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.184 КУпАП. Згодом відповідачку ОСОБА_2 було направлено до обласного соціального центру матері та дитини, який знаходиться у м. Перечин, на підставі клопотання та направлення №1 Воловецького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 22 жовтня 2013 року за №02-02/400, у зв'язку з складними життєвими обставинами. В даному закладі вона проживала з 23 жовтня 2013 року по 13 березня 2014 року та звідки вибула за власним бажанням. Спеціалістами служби у справах дітей Перечинської РДА спільно з працівниками сектору кримінальної міліції у справах дітей Перечинського РВ (з обслуговування Перечинського та Великоберезнянського районів) УМВС України в Закарпатській області 29 квітня 2014 року здійснено рейд-відпрацювання у м.Перечин з метою обстеження умов проживання дітей профілактичної категорії та дітей, які опинились у складних життєвих обставинах та дотримання законодавства щодо попередження насильства в сім'ї, в ході якого по вул.Шевченка у м.Перечин було виявлено гр.ОСОБА_2, яка знаходилася у нетверезому стані та вчиняла насильство над своїм малолітнім сином ОСОБА_4. За розпорядженням голови Перечинської РДА від 29 квітня 2014 року №103 малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вилучено у матері та тимчасово поміщено у дитяче відділення Перечинської ЦРЛ з метою його обстеження. Після цього, за розпорядженням голови Перечинської РДА від 13 травня 2014 року №112 дитину влаштовано на повне державне утримання та виховання до обласного Будинку дитини у м.Свалява. Відомості про батька малолітнього ОСОБА_4 записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання передбачених законом батьківських обов'язків щодо свого малолітнього сина, тому просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача Бескід І.М. позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у таких відмовити, при цьому посилалася на те, що вона на сьогоднішній день одружилася і проживає разом зі своїм новим чоловіком, з яким і бажає в подальшому виховувати її малолітнього сина ОСОБА_4.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно одружився з відповідачкою ОСОБА_2 та бажає разом з нею виховувати її сина ОСОБА_4. На даний час він з відповідачкою проживає в м.Ужгород у його квартирі, де бажають забрати і її сина. Він має постійне місце роботи, на якому характеризується виключно з позитивної сторони. Вважає, що відповідачці ОСОБА_2 слід дати ще один шанс та не позбавляти її батьківських прав, оскільки, на його думку, дитині буде краще з ними, ніж в будинку дитини.

Прокурор Машкаринець Т.М. у судовому засіданні просила позбавити відповідачку батьківських прав щодо дитини, оскільки така фактично самоусунулася від її виховання та утримання.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства.

Згідно ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 11 цього ж Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Разом з цим, згідно п.1 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Разом з цим, згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу… Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно являється матір'ю малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження, видане повторно від 28 травня 2013 року.

Також встановлено, що 29 квітня 2014 року у відповідачки було вилучено малолітнього сина ОСОБА_4, як такого, де є загроза життю та здоров'ю дитини, що стверджується розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області №103 від 29 квітня 2014 року.

Разом з цим встановлено, що 13 травня 2014 року малолітнього ОСОБА_4 було влаштовано на повне державне утримання і виховання у Будинок дитини міста Свалява Закарпатської області, про що свідчить розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області №112 від 13 травня 2014 року.

Крім цього встановлено, що позивачем у підтвердження заявлених вимог, як докази, надано негативну характеристику на відповідачку, видану обласним соціальним центром матері та дитини, де остання знаходилась у період з 23 жовтня 2013 року по 13 березня 2014 року, копію постанови судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 серпня 2013 року, згідно якої відповідачк у визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та висновок органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації, відповідно до якого надано згоду на позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4.

Аналізуючи дані докази, суд приходить до наступного висновку.

Зокрема, що стосується негативної характеристики відповідачки, то така не може бути взята судом до уваги, як достатня підстава для позбавлення її батьківських прав, оскільки остання на даний час фактично змінила свою негативну поведінку на позитивну, про що свідчить, зокрема той факт, що вона за цей період часу створила нову сім'ю і її теперішній чоловік характеризує таку виключно з позитивної сторони, а також надана нею характеристика з місця її теперішнього проживання, згідно якої вона характеризується позитивно.

Щодо постанови судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 серпня 2013 року, згідно якої відповідачку визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, то така також, на думку суду, не може слугувати достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки такий факт був виключно одиночним і на підставі нього не можна категорично стверджувати, що у відповідачки склалося негативне ставлення до своєї малолітньої дитини.

Щодо висновку органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації, відповідно до якого надано згоду на позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, то як убачається з нього, він зроблений виключно на підставі вищезазначених доказів, які спростовані судом, як достатні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, у зв'язку з чим суд в порядку ч.6 ст.19 СК України не погоджується з ним і не бере його до уваги.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні достатні підстави для позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_4 та стягнення з неї аліментів на його утримання, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Тому, керуючись Декларацією прав дитини, Конвенцією про права дитини, ст.ст.3, 5, 150, 164, 165 СК України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Шешеня М. О.