Справа № 152/1633/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 жовтня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

06.10.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.04.2012 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, зсилаючись на те, що відповідач з сімєю не проживає, не бере участі у вихованні дітей, добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає, чим ставить сімю у скрутне матеріальне становище, так як постійно потрібно купувати продукти харчування, одяг, ліки та інше. Відповідач працездатний, тому повинен виконувати обовязок по утриманню неповнолітніх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснила, що відповідач не має стабільного доходу, тому просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 600 грн. на утримання кожної дитини викликаний тим, що діти повинні отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, так як є працездатним, фізично здоровим, наймається на тимчасові заробітки. Вона та відповідач не проживають однією сімєю понад місяць. За цей час відповідач коштів на утримання дітей добровільно не надає, чим ставить її сімю у важке матеріальне становище та у нерівні умови, оскільки весь обсяг обовязків по утриманню дітей покладено на неї. Крім двох неповнолітніх дочок, у неї є ще неповнолітні діти від попереднього шлюбу. Вона отримує соціальні виплати на них в сумі 1300 грн. на місяць, а також отримує соціальні виплати на доньку ОСОБА_4 в сумі 1270 грн. на місяць. Утримує господарство, має кілька корів, здає молоко заготівельникам, обробляє земельну ділянку, весь отриманий дохід витрачає на дітей. В середньому вона витрачає на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2000-3000 грн. на місяць.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що дійсно перебуває у шлюбі з позивачкою, від якого вони мають двох дітей доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Він працездатний, фізично здоровий, протипоказань лікарських комісій щодо працевлаштування не має. На даний час він не працює, отримує нестабільний дохід від випадкових тимчасових заробітків, в середньому 3000 грн. Інших осіб, окрім дітей, на утриманні немає. Коштів на утримання дітей не надавав, так як залишив позивачку і пішов проживати у свою квартиру, при цьому не взяв ні одягу, ні взуття і змушений був собі це купити. Також, витрачав кошти на придбання продуктів для себе. Згоден та має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину.

Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.04.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №117759 (а.с.3).

Сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження серії 1-АМ №177664, І-АМ №208495 (а.с.4-5).

Діти сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають з матірю та знаходяться на її повному утриманні, що вбачається із довідок Михайлівської сільської ради від 28.09.2015 року за №№1512, 1513 (а.с.6-7).

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від сімї понад місяць, необхідних коштів на утримання дітей добровільно не надає.

При цьому, суд встановив, що відповідач працездатний, медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, фізично здоровий, не має на утриманні інших осіб, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться.

Крім того, відповідач отримує дохід від тимчасових випадкових заробітків, в середньому 3000 грн. на місяць, що стверджував в судовому засіданні відповідач та не заперечила позивачка.

Зазначені кошти відповідач витрачає на свої потреби, що вбачається із пояснень відповідача в судовому засіданні.

Відтак, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дітей та їх утримання, тобто може надавати допомогу на утримання дітей, оскільки, як вбачається з позовної заяви, весь обсяг обовязків, повязаних з утриманням дітей, покладено саме на позивачку, що ставить її сімю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови по відношенню до відповідача.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в повному обсязі, тобто в розмірі по 600 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама, без участі відповідача, несе обсяг витрат на утримання дітей, а відповідач від матеріального утримання дітей ухиляється.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.04.2012 року, що вони мають спільних неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6, утримання яких є предметом даного спору, що діти знаходяться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча є фізично здоровим, працездатним.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і весь обсяг обовязків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови.

Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач не заперечує щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 06.10.2015 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми сторін повноліття.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони мали б тоді, коли б утримувалися за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 487,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.180-184, 191 СК України, ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, українця, громадянина України, не працюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 (шістсот) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 06.10.2015 року і до їх повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя