Провадження № 22-ц/780/3065/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Касьяненко Л.І.,

при секретарі - Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Акцент-банк» (далі - ПАТ «Акцент-банк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 жовтня 2012 року між ПАТ «Акцент-банк» та ОСОБА_2 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої останнім отримано 7 775 грн. 19 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами, які мають бути внесені з 1 по 25 число кожного місяця.

У звязку із порушенням відповідачем зобовязань станом на 30 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 12 572 грн.19 коп., а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 4 699 грн. 01 грн.; заборгованість за процентам у розмірі 643 грн. 11 коп. та 7 230 грн. 07 коп. - залишок за несплаченим штрафом, передбачений п.2.2. Генеральної угоди. З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 572 грн. 19 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2012 року у розмірі 12 572 грн. 19 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Акцент-Банк» задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 439 грн. 72 коп., а в решті позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових повісток (а.с.102, 103).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 свої зобовязання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт належним чином не виконує, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за вказаним договором.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 жовтня 2012 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_4 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої останнім отримано 7 775 грн. 19 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (далі Генеральна угода).

Зі справи видно, що підписанням Генеральної угоди відповідач погодився, що ця Генеральна угода разом зі запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» Умовами і правилами, Тарифами складає кредитний договір (а.с.5).

Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по « 25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячними платежами) у сумі 684 грн. 05 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умова та правил.

Відповідно до ст.ст.212, 611, 651 ЦК України, у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день за зобовязаннями, строк виконання яких не настав, сторони дійшли згоди, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з часу виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує штраф у розмірі 7230 грн. 07 коп. (п.2.2 Генеральної угоди).

Згідно з пунктом 1.2 Генеральної угоди, з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язався в день підписання Генеральної угоди мати залишок на будь - якому відкритому в банку рахунку у розмірі 790 грн., а відповідно до п.2.10 цієї угоди позичальник доручає банку без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти у день надання кредиту в сумі 790 грн. на будь - який відкритий у банку рахунок.

У звязку з порушенням ОСОБА_2 зобовязань за Генеральною угодою станом на 30 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 12 572 грн. 19 грн., а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 4 699 грн. 01 грн.; заборгованість за процентам у розмірі 643 грн. 11 коп. та 7 230 грн. 07 коп. - залишок за несплаченим штрафом, передбачений п.2.2 Генеральної угоди.

Встановивши, що ОСОБА_4 свої зобовязання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт належним чином не виконує, колегія суддів вважає, що суд дійшов до законного і обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості з відповідача відповідно до положень договору та ст. 526 ЦК України.

Таким чином рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що за Генеральною угодою кошти відповідачу банком не надавалися, є безпідставними, оскільки зі змісту Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, а також з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.3), вбачається, що відповідачем було отримано 7 775 грн. 19 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, які ОСОБА_2 періодично погашав, чим фактично підтвердив отримання ним коштів за Генеральною угодою.

Доводи апеляційної скарги про те, що пункти 1.2, 2.10 Генеральної угоди є несправедливими та суперечать п.п.1 п.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не заслуговують на увагу, оскільки з вказаними вимогами відповідач до суду першої інстанції не звертався і вони не були предметом судового розгляду. Доказів того, що вказані пункти Генеральної угоди визнані судом несправедливими, відповідач апеляційному суду не надав.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонам докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді