Номер провадження: 22-ц/785/1618/15
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

07.10.2013 року, ОСОБА_3 звернувся із позовом про стягнення з ОСОБА_4.і ОСОБА_5матеріальної шкоди у сумі 45 317,80 гривень і 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Остаточно уточнивши вимоги, позивач просив стягнути із товариства з додатковою відповідальністю"Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (далі-Страхове товариство) 45 317,80 гривень матеріальної шкоди і 100 000 гривень моральної шкоди, а також з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на відшкодування матеріальної шкоди 45 317,80 гривень а 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Позов обгрунтовано тим, що 15.04.2013 року о 21 годині 15 хвилин на перехресті вулиць Генерала Петрова і Гайдара у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП) в результаті чого автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода - позивача ОСОБА_3, який перетинав проїзжджу частину вул. Генерала Петрова у напрямку вул. І. Рабіна. Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, тривалий час лікувався, потребував стороннього догляду, а за висновком МСЕК від 24.09.2013 року визнаний інвалідом 3 групи. Крім того, у зв`язку із отриманними тілесними ушкодженями, позивач зазнав моральних страждань.

Посилаючись на те, що автомобіль, який скоїв наїзд на позивча був застрахований у Страховому товаристві, автомобілем під час наїзду керував відповідач ОСОБА_4,а власником автомобіля, на якому скоєно наїзд на позивача є відповідач ОСОБА_5,, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2014 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на незаконність рішення суду й на необгрунтованість відмови у стягненні шкоди зі страхової компанії, заподіювача шкоди та власника автомобіля.

У засіданні колегії суддів: позивач і його представник скаргу підтримали; відповідач ОСОБА_4.і його представник, представник Страхового товариства, відповідач ОСОБА_5 скаргу не визнали.

Рішення суду у частині відмови у позові до Страхового товариства підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, а у частині відмови у позові до ОСОБА_4та ОСОБА_5підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач, остаточно уточнивши вимоги, зокрема, просив стягнути матеріальну та моральну шкоду зі Страхового товариства, яка завдана його здоров'ю внаслідок ДТП, що мала місце 15.04.2013 року (а.с.1-3,91-95).

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок ДТП джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем, володілець якого застрахував цивільно-правову відповідальність. Правовідносини сторін регулюються ЦК України і Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі-Закон).

Встановлено, що 15.04.2013 року о 21 годині 15 хвилин, на перехресті вулиць Генерала Петрова і Гайдара у м. Одесі автомобіль під керуванням ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, який перетинав проїзжджу частину по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого медіального перелому лівої стегневої кістки. За даним фактом слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області 16.04.2013 року порушено кримінальне провадження (а.с.22-29).

У зв'язку із отриманою травмою позивач знаходився на лікуванні у медичному закладі, поніс витрати на лікування у сумі 2 637,20 гривень, а за висновком МСЕК від 24.09.2013 року позивача визнано інвалідом 3 групи на строк до 23.09.2014 року (а.с.15-19,21).

На час скоєння ДТП ОСОБА_5 був власником автомобіля Ниссан-Максима НОМЕР_1" а ОСОБА_4 керував зазначеним автомобілем на підставі довіреності від 19.09.2010 року (а.с.33,66).

14.06.2012 року ОСОБА_4 уклав зі Страховим товариством договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АВ/32/504434) зі строком дії до 15.06.2013 року, при цьому, страхова сума ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю чи здоров'ю склала 100 000 гривень (а.с.35).

17.04.2013 року ОСОБА_4 повідомив Страхове товариство про ДТП, яке мало місце 15.04.2013 року, зокрема про те, що у ДТП постраждав пішоход ОСОБА_3 (а.с. 103,103 зворот).

За змістом ст. ст. 23, 24 Закону, шкодою, заподіянною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок ДТП є шкода, зокрема, пов'язана із лікуванням потерпілого, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнав потерпілий у зв'язку із каліцтвом або ушкодженням здоров'я. У зв'язку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов'язані із доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Позивач, у зв'язку із отриманю травмою 15.04.2013 року у ДТП знаходився на стаціонарному лікуванні у медичному закладі й під час лікування потребував та отримавув ліки у вигляді дексалгина, димедрола, кетанола, метрогила, цефаксона, клексана й потребував перев'язок,а в амбулаторний період лікування йому рекомедовані ксарелто, остегенон, кальцемин, альфа Д3 тева, кофеін, еластичне бинтування та лікувальна фізкультура під контролем травматолога.

Крім того, позивачу запроваджена індивідуальна програма реабілітації інваліда.

Зазначені обставини підтверджуються індивідуальною програмою і витягом з медичної карти від 19.04.2013 року (а.с.143, 144).

Витрати на придбання ліків позивач підтвердив у сумі 2 637,80 гривень, у зв'язку з чим зазначена сума підлягає стягненню зі Страхового товариства на користь позивача (а.с.15-19).

Разом з тим, позивач не надав суду належного доказу на підтвердження того, що він здійснив оплату довідки-розрахунка на суму 1 480 гривень за перебування на стаціонарному лікуванні у період з 15.04.2013 року по 19.04.2013 року (а.с.20).

Всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК України, позивач не надав суду належного та допустимого доказу того, що у перід з 19.04.2013 року по 31.07.2013 року, у зв'язку із отриманою травмою в ДТП, він потребував сторонього догляду.

Відповідь за підписом головного лікаря міської поліклініки №20 від 25.06.2014 року і від 02.03.2015 року про потребу позивача у сторонньому догляді, в силу ст. 59 ЦПК України, є неналежним доказом, оскільки у даному випадку потреба особи у сторонньому догляді має бути підтверджена висновками ЛКК поліклініки, МСЕК або судово-медичної експертизи (а.с.142,186-188,198) які у даному випадку є належними доказами.

У засіданні колегії суддів позивачу роз'яснено право заявити клопотання про призначення судово-медичної експертизи, однак зазначене клопотання суду не подано.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення шкоди у вигляді витрат на лікування підлягають задоволенню частково, у сумі 2 637,80 гривень, при цьому зазначена сума підлягає стягненню зі Страхового товариства.

Вимоги у частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, у сумі 2 500 гривень, зважаючи на характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер неманових втрат і їх тривалість, вимоги ст. 26-1 Закону про ліміт відповідальності страховика у випадку відшкодування моральної шкоди, обставини заподіяння шкоди.

Визначений розмір відшкодування моральної шкоди також підлягає стягненню зі Страхового товариства і відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на викладене, рішення суду у частині відмови у позові до Страхового товариства підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову частково.

Висновок суду у частині відмови у позові до ОСОБА_5, як до неналежного відповідача, є правильним і відповідає вимогам ст. 1187 ЦК України.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у даному випадку ОСОБА_4, у розумінні ст. 1194 ЦК України, відшкодовує лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою /страховим відшкодуванням/.

Позивач довів розмір матеріальної шкоди на суму 2 637,80 гривень і зазначена сума підлягає стягненню саме зі Страхового товариства.

Страхове товариство повинно також відшкодувати позивачу і моральну шкоду у сумі 2 500 гривень.

Колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для покладення на ОСОБА_4обов'язку відшкодувати позивачу моральну шкоду виходячи із наступного.

Встановлено, що на підставі постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2014 року, ОСОБА_4притягнуто до адміністративної відповідальності лише за ст. 122-4 КупАП /залишення водієм місця ДТП/, при цьому, місце ДТП ОСОБА_4 залишив з метою негайної доставки потерпілого ОСОБА_3 до медичного закладу (а.с.179).

Постановою старшого слідчого ОВС ВР ДТП СУ ГУ МВС України в Одеській області від 21.03.2015 року, кримінальне провадження від 16.04.2013 року закрито у зв'язку із встановленням відсутності у діях ОСОБА_4складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України.

Вказана постанова від 21.03.2015 року зазначає про те, що саме дії позивача ОСОБА_3 не відповідали вимогам Правил дорожнього руху, зокрема п.п.4.7.,4.9,4.14,8.7.3 (а.с.211-214).

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для покладення на ОСОБА_4відповідальності по відшкодуванню позивачу, як матеріальної, так і моральної шкоди.

Приймаючи до уваги, що суд дійшов правильного висновку у частині відмови у позові до ОСОБА_5.і до ОСОБА_4, рішення суду у цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.п.1,2, 308, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2014 року у частині відмови у позові ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство із додатковою відповідальністю "Глобус" - скасувати.

Стягнути із товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство із додатковою відповідальністю Глобус" на відшкодування матеріальної шкоди 2 637 /дві тисячі шістсот тридцять сім/ гривень 80 копійок і на відшкодування моральної шкоди 2 500 /дві тисячі п'ятсот/ гривень.

Стягнути із товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство із додатковою відповідальністю Глобус" на користь держави судовий збір у сумі 487 /чотириста вісімдесят сім/ гривень 20 копійок.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2014 року у частині відмови у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із рохгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич