Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1651/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

21.07.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за поданням головного державного виконавця відділу ДВС Олександрійського МРУЮ ОСОБА_2, погодженого начальником відділу ДВС Олександрійського МРУЮ ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_4, за апеляційною скаргою головного державного виконавця відділу ДВС Олександрійського МРУЮ ОСОБА_2 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року головний державний виконавець відділу ДВС Олександрійського МРУЮ Кіровоградської області ОСОБА_2, звернулася до суду з погодженим начальником ВДВС ОСОБА_3 поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

В обґрунтування подання зазначала, що у відділі державної виконавчої служби знаходиться на виконанні три виконавчих провадження по примусовому виконанню виконавчих листів від 2 листопада 2012 року, виданого Комінтернівським районним судом Одеської області, про стягнення із ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини; від 19 грудня 2014 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної і моральної шкоди 3 094,80 грн.; судовий наказ від 2 липня 2014 року про стягнення з нього на користь комунального підприємства «Теплокомуненерго» боргу за послуги з теплопостачання на суму 6 941,36 грн., на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Посилаючись на те, що боржник не виконує судові рішення, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито всі передбачені законодавством заходи примусового виконання рішень, ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього судовими рішеннями, державний виконавець і просила обмежити його право на виїзд за межі України.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 29 квітня 2015 року у задоволенні зазначеного подання відмовлено.

Покладений в основу ухвали висновок, суд першої інстанції мотивував тим, що у поданні не надано доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього судом, маючи всі реальні можливості для його виконання, оскільки державний виконавець не вжив достатніх заходів для встановлення цієї обставини, а саме: державним виконавцем не надано доказів, що боржник перетинав державний кордон України або має намір його перетнути.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постановленої ухвали через неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права з постановленням нової ухвали.

Представник ВДВС Олександрійського МРУЮ у звязку з виробничою необхідністю просив розглядати справу без його участі (а.с.69), заінтересовані особи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з»явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (зі змінами), яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року, яка набрала чинності з 17 квітня 2012 року, визначено зміст та форму подання державного виконавця при зверненні до суду, зокрема, і щодо обмеження у праві виїзду за межі України (розділ Х1 Інструкції).

Судом з'ясовано і матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у ВДВС Олександрійського МРУЮ Кіровоградської області знаходиться два виконавчих провадження по примусовому виконанню: виконавчого листа від 2 листопада 2012 року, виданого Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки Анни, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6,7) та виконавчого листа від 19 грудня 2014 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2 336 грн. матеріальної і моральної шкоди та 758,80 судових витрат (а.с.8). Судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду від 25 квітня 2014 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь комунального підприємства «Теплокомуненерго» заборгованість за отриману теплову енергію у розмірі 6 941,36 грн. та 121,80 грн. судового збору(а.с.9).

Відповідно постановами старшого державного виконавця від 20 грудня 2012 року, 22 грудня 2014 року, 19 березня 2015 року відкриті виконавчі провадження з виконання зазначених судових рішень (а.с.10).

Матеріалами справи також підтверджується, що постановою старшого державного виконавця від 17 лютого 2015 року накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, що належить боржнику, та на яку можливо звернути стягнення (а.с.20).

Згідно ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак державним виконавцем не зазначено, які дії на його вимогу не вчинив боржник.

Додані державним виконавцем до подання довідка-розрахунок заборгованості та копії повідомлень з органів та установ про відсутність чи наявність зареєстрованого за боржником майна самі по собі, без надання доказів ухилення боржника від виконання своїх зобов»язань, не є достатніми доказами саме умисного, свідомого ухилення його як боржника від виконання зобовязання та не є безумовною підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_4 за межі України.

Крім наведених документів, що додані до подання ВДВС, інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 умисно ухиляється від виконання покладених на нього рішеннями суду зобов'язань, та перетинав державний кордон або має намір виїхати за межі України, заявником не надано.

Посилання заявника на ксерокопію заяви боржника від 19 лютого 2015 року щодо ознайомлення з виконавчими провадженнями та складений в той же день особисто державним виконавцем акт щодо відмови боржника сплачувати борги, висновків суду не спростовують, та акт не є належним і допустимим доказом на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання зобов»язань.

Між тим, застосування визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації всіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого майнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

За таких обставин, суд дійшов до правильного висновку про недоведеність подання і відсутність у звязку з цим правових підстав для його задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного, підстави для скасування постановленої з додержанням вимог закону ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: