Справа № 363/2611/15-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О.Д.
Провадження № 22-ц/780/5241/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 15.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Сушко Л.П., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 4 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідачів на свою користь суму основного боргу за договором позики від 18 лютого 2014 року в розмірі 973 787,75 грн., проценти за користування грошовими коштами - 22 490,50 грн., пеню - 296 378,30 грн. та понесенні витрати по сплаті судового збору.

Одночасно позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2, а саме житловий будинок загальною площею 469,8 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1, та заборони здійснювати зміни до відповідного реєстру.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову через ймовірність вільної реалізації відповідачами належного їм нерухомого майна на користь третіх осіб з метою уникнення повернення боргу за договором позики.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 4 серпня 2015 року заяву задоволено. Накладено арешт на житловий будинок загальною площею 469,8 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20705678).Заборонено Державній реєстраційній службі України, реєстраційній службі Вишгородського РУЮ Київської області та іншим органам і особам, які наділені повноваження щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, здійснювати зміни до відповідного реєстру щодо вищевказаного житлового будинку.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ПАТ «УкрСиббанк» також звернулися з апеляційною скаргою та з огляду на те, що вжитими заходами забезпечення позову порушено їхні права як іпотекодержателя житлового будинку, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід часткового задовольнити з таких підстав.

За правилами ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 з підстав існування реальної загрози невиконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції не повній мірі врахував роз'яснення, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року про те, що при розгляді заяви про забезпечення позову, він має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Накладаючи арешт на нерухоме майно,суд першої інстанції залишив поза увагою, що житловий будинок по АДРЕСА_1 не являється спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 30 жовтня 2007 року, тому в силу положень п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України не може виступати забезпеченням виконання рішення про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів як подружжя.

Про поверхневе вирішення питання щодо забезпечення позову свідчить той факт, що судом не встановлювалося чи виникав між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 спір про стягнення заборгованості з урахуванням того, що договір позики було укладено між позивачем та відповідачем ОСОБА_4, а позичені грошові кошти використовувалися в інтересах сім'ї, що в свою чергу є визначальним для відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Окрім цього, житловий будинок по АДРЕСА_1, щодо якого накладенозаборону вчиняти дії щодо внесення змін до відповідного реєстру, на підставі договору іпотеки № 79726/6169 від 21 березня 2008 року перебуває у іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 0, тому постановленою ухвалою порушено права та інтереси банку як іпотекодержателя на першочергове задоволення своїх вимог.

З вищевикладених підстав колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що вжитий захід забезпечення позову є законним та обгрунтованим, а тому доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може призвести до труднощів або зробить неможливим виконати рішення суду про задоволення позову та надані сторонами докази підлягають перевірці з урахуванням вимог ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, а ухвала скасуванню з передачею питання про забезпечення позову до суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, оскільки при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову допущено порушення вимог цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 4 серпня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: