Номер провадження: 22-ц/785/235/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Доценко Л.І.,

суддів Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Давидова Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

26.12.2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 1592-н від 06.06.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримав у ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», кредит в розмірі 53 500,00 доларів США з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06.06.2017р. зі сплатою 14% річних за користування кредитом та на умовах, визначених кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем, позичальником та майновим поручителем ОСОБА_3 нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачу та третій особі на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1105, виданого 09.07.1993р. та зареєстрованого в МБТІ 17.02.1994р. за № 223, та в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номер 19042300.

У звязку з тим, що відповідач належним чином свої обовязки не виконує, виникла заборгованість перед позивачем.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму заборгованості, яка станом на 10.06.2014р. складає 96 569,73 дол. США, з яких: прострочений основний борг по кредиту 49 485,47 дол. США; прострочені проценти за користування кредитом 22 434,55 дол. США; пеня за прострочений основний борг по кредиту 12 218,90 дол. США; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 12 430,81 дол. США, крім того просив стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3 219,00 грн.

29.04.2013р. до суду звернулася ОСОБА_3 як третя особа із самостійними вимогами з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору, в якому, посилаючись на ст.ст.215, 369 ЦК України, просила визнати недійсним іпотечний договір, укладений 06.06.2007р. між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за номером в реєстрі 657.

ОСОБА_3 обгрунтовувала свої вимоги тим, що предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2, яка належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 1105, виданого 09.07.1993р. та зареєстрованого в ОМБТІ 17.02.1994р. за № 223 стор. 138 кн. 57 пр. У своїй позовній заяві ОСОБА_3 категорично заперечує підписання нею вказаного іпотечного договору, також заперечує надання згоди на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності. Крім того, 01.02.2011р. ОСОБА_3 звернулась до адміністрації банку з заявою, в якій надала пояснення про те, що вона іпотечний договір не підписувала та про його існування не знала. У відповідь було отримано листа від 02.03.2011р. від начальника банку, в якому зазначено, що банком прийнято рішення щодо утримання проведення заходів з примусового стягнення боргу з майнового поручителя на період проведення правоохоронним органами перевірки, однак про результати проведеної перевірки ОСОБА_3 повідомлено не було.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не зявився, просив розглянути справу у його відсутність, підтримав свої позовні вимоги за первісним позовом та просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, про що надав письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився.

Представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, просила розглядати справу у її відсутності та відсутності ОСОБА_3, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також просила стягнути з відповідачів витрати, здійснені за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 900,48 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2014 року, Позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 96 569 дол. США 73 цента, з яких: прострочений основний борг по кредиту 49 485 дол. США 47 центів; прострочені проценти за користування кредитом 22 434 дол. США 55 центів; пеня за прострочений основний борг по кредиту 12 218 дол. США 90 центів; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 12 430 дол. США 81 цент.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в сумі 3219 грн.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3 задоволено.

Визнано іпотечний договір, укладений 06 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за номером в реєстрі 657 недійсним.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 564 грн. 94коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 564 грн.. 94коп.

Заочне рішення суду оскаржує ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» в частині задоволення позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить заочне рішення суду змінити, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи недійсним іпотечний договір, укладений 06.06.2007року, між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не підписувала даний договір, тобто не давала згоди на розпорядження майном, яке належить на праві спільної сумісної власності.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.06.2007р. між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1592-н на суму 53 500,00 дол.США з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06 червня 2017р. зі сплатою 14% річних за користування кредитом та на умовах, визначених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 06.06.2007р. ПАТ «Державний ощадний банк України» уклав з позичальником ОСОБА_2 та майновим поручителем ОСОБА_3 нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1105, виданого 09.07.1993р. та зареєстрованого в МБТІ 17.02.1994р. за № 223, та в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номер 19042300.

Згідно заяви на видачу готівки № 278391_001 від 06.06.2007р. вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобовязання по кредитному договору та здійснив відповідачу видачу кредиту готівкою в сумі 53 500,00 дол.США.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору ОСОБА_2 зобовязався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтет ними платежами в сумі 831,00 дол.США. Проте в обумовлені кредитним договором строки позичальник своїх зобовязань по поверненню кредиту і сплаті процентів не виконує.

Як вбачається з розрахунку загальної заборгованості за кредитним договором № 1519-н від 06.06.2007р. та додатків №1 та №2 до розрахунку станом на 10.06.2014р. виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 96 569,73 дол.США, з яких: прострочений основний борг по кредиту 49 485,47 дол.США; прострочені проценти за користування кредитом 22 434,55 дол.США; пеня за прострочений основний борг по кредиту 12 218,90 дол.США; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 12 430,81 дол.США.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача вказану суму заборгованості і рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

ОСОБА_3 вважає недійсним іпотечний договір, укладений 06.06.2007р. між нею, ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 оскільки вказує, що не підписувала його та не надавала ОСОБА_2 згоду на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності.

Відповідності до ст.ст. 368, 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_3. Вказана квартира відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 1105, виданого 09.07.1993р. та зареєстрованого в ОМБТІ 17.02.1994р. за № 223 стор. 138 кн. 57 пр. належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_3 про надання згоди на розпорядження майном, а саме передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на спільної сумісної власності.

Крім того, є певні відмінності у фотокартках паспорту, що посвідчує особу ОСОБА_3, на підставі якого було укладено іпотечний договір та паспорту, який надала ОСОБА_3 у судове засідання. Вказані паспорти були видані Малиновським РВ УМВС України в Одеській області у різний час, а саме 10.08.1998р. та 10.07.2007р.

Згідно до листа від 02.03.2011р. вих. №16/1664, який виданий ПАТ «Державний ощадний банк України», вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до банку з заявою від 01.02.2011р. щодо проведення перевірки обставин надання кредиту позичальнику ОСОБА_2 та оформлення іпотечного договору в забезпечення зобовязань до кредитного договору № 1592-н від 06.06.2007р. За результатом перевірки банком прийнято рішення щодо звернення до правоохоронних органів.

В матеріалах справи є ксерокопія заяви ОСОБА_3 від 05 липня 2007 року про видачу їй паспорту у зв;язку із втратою.

Як пояснювала в судових засіданнях представник ОСОБА_3 ОСОБА_5, паспорт ОСОБА_3 втратила у зв;язку з чим звернулася до правоохоронних органів із заявою про видачу їй нового паспорта.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 22 жовтня 2013 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи виконаний підпис в іпотечному договорі від 06 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 657 ОСОБА_3 чи іншою особою.

Відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Одеській області № 82п від 03.04.2014р. підпис в іпотечному договорі від 06 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 657 на бланках ВЕО № 386111, ВЕО № 386112, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підписів ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 203 ЦК України визначається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1, 3, 4, ст. 203 ЦК України. Пунктом 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Крім того, згідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_3 в правовідносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України» не перебувала та договору іпотеки не укладала, зобовязань ніяких на себе не брала, тому є підстави вважати договір іпотеки недійсним.

Посилання апеляційної скарги на те, що договір іпотеки був укладений у відповідності до вимог закону спростовуються висновком експерта Науково- дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України в Одеській області № 82-п від 03.04.2014року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2014 року в частині визнання іпотечного договору недійсним залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді А.П. Заїкін

ОСОБА_6