Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1618/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Цоток В. В.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.07.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Зазначала, що її донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1 вересня 2014 року навчається в інституті права ім. І. Малиновського Національного університету "Острозька академія" IV рівня акредитації на контрактній формі навчання, передбачуваний термін закінчення навчання 30 червня 2018 року. Оплату навчання доньки та інші, пов'язані з навчанням витрати, здійснює вона, в той час як відповідач, який є батьком дитини, належної участі в утриманні доньки не приймає. Тому і просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1 500 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, а також стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату навчання в розмірі 1/2 витрат на навчання згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, допустивши негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2015 року позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, яка продовжує навчання, в розмірі 600 грн. щомісячно, до закінчення донькою навчання, тобто до 30 червня 2018 року, але не більше, як до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, розпочавши стягнення аліментів з 27 березня 2015 року та допустивши негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на оплату навчання відмовлено за необгрунтованістю. Стягнуто з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог повністю, розглянувши справу за його відсутності. Зазначає, зокрема, що на даний час за станом свого здоров»я, сімейним станом та скрутним матеріальним станом він не може надавати матеріальну допомогу доньці. При цьому, суд розглянув справу, не повідомивши його про час та місце судового засідання.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явилися, відповідач просив розглядати справу без його участі, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1 500 грн. щомісяця, позивач посилалась на те, що відповідач зареєстрований приватним підприємцем, спроможний надавати матеріальну допомогу, свідомо приховує власні доходи з метою уникнення від сплати аліментів, в той час як вона не має постійного місця роботи та стабільних доходів.

У письмових запереченнях проти позову від 7 квітня 2015 року відповідач просив у задоволенні вимог відмовити частково, посилаючись на те, що він не працевлаштований і у нього немає можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем. Однак він згоден сплачувати аліменти відповідно до ч.2 ст.182 СК України у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.36).

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №3 від 15 травня 2006 року із змінами «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз»яснив, що відповідно до ст.180 СК батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов»язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв»язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (п.20 постанови).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що відповідач є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 1 вересня 2014 року навчається на першому курсі денного відділення інституту права імені І. Малиновського Національного університету "Острозька академія" ІV рівня акредитації на контрактній формі навчання, з оплатою понад 12 000 грн. на рік, термін навчання до 30 червня 2018 року, проживає у гуртожитку (а.с.9,11-13).

Тому правильним є висновок суду про те, що ОСОБА_4, яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги.

Відповідач не оспорював той факт, що донька потребує матеріальної допомоги від батьків на період навчання.

Судом також встановлено і не заперечується позивачем, що на час розгляду справи відповідач не працює, на його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей.

Правильним є і висновок суду щодо неприйняття як належних і допустимих доказів ксерокопій медичних документів оглядів, виданих на ім»я третьої особи.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами (ст.ст.58, 59 ЦПК України) ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи згоду відповідача сплачувати щомісячно дочці аліменти у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, висновок суду про його можливість надавати матеріальну допомогу дочці на час навчання, яка її потребує, є правильним і доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Однак, в порушення положень ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, суд не в повній мірі врахував матеріальне становище відповідача та інші обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду в частині визначення розміру аліментів є необґрунтованим.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідача відповідно до вимог ст.74 ЦПК України не було належним чином повідомлено про час розгляду справи у суді першої інстанції, у зв»язку з чим судом належним чином не перевірено доводи відповідача та не враховано його думку щодо спроможності сплачувати аліменти у визначеному розмірі, що є підставою для зміни судового рішення (ч.3 ст.309 ЦПК).

З урахуванням всіх обставин, які мають значення для справи, колегія суддів вважає необхідним зменшити визначений судом першої інстанції розмір аліментів з 600 грн. до 350 грн. щомісячно на період навчання ОСОБА_4, змінивши рішення суду в цій частині відповідно до ст.309 ЦПК України.

Доводи скарги такого висновку не спростовують. Крім того, відповідач є працездатним, доказів перебування на обліку в районному центрі зайнятості не надано.

В частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 додаткових витрат на навчання спір судом відповідно до вимог ст.ст.185, 201 СК України вирішений правильно і в цій частині рішення суду фактично не оскаржувалося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2015 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 350 грн. щомісячно на період її навчання.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: