Справа № 377/14/15ц Головуючий у І інстанції Теремецька Н.Ф.
Провадження № 22-ц/780/3321/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

06 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Данілова О.М., Суханової Є.М.,

При секретарі - Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася в Славутицький міський суд Київської області з позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути з відповідачки на свою користь борг за договором позики в сумі 884790 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3775,80 гривень.

В обґрунтування своїх вимог, позивач послалася на укладений між нею та відповідачкою 06 листопада 2013 року письмовий договір позики, відповідно до якого, вона передала у борг ОСОБА_3 60000 доларів США. Згідно п.2.3 вказаного договору, повернення отриманих сум здійснюється позичальником рівними частками в сумі, що є еквівалентом 3500 доларів США за курсом встановленим НБУ на дату передачі коштів, починаючи з 25 грудня 2013 року і не пізніше 25 квітня 2015 року, остання виплата повинна бути здійснена у сумі, що є еквівалентом 4000 доларів США за курсом, встановленим НБУ на дату виплати. Однак, відповідачка ОСОБА_3 25 грудня 2013 року повернула тільки 3500 доларів США, про що надала розписку ОСОБА_5. В іншій частині зобовязання є невиконаним. Відповідно до п.7.2 договору позики від 06 листопада 2013 року договір припиняється: за згодою сторін; достроковим поверненням позичальником суми позики; при порушені позичальником графіка повернення чергової частини суми позики. У цьому випадку, позикодавець вправі вимагати повернення всієї неповернутої суми позики. Станом на грудень 2014 року неповернута сума позики складає 56500 доларів США (60000 доларів США -3500 доларів США), що станом на час розгляді справи в суді, з урахуванням курсу долара США до національної валюти України за курсом НБУ (2155 гривень за 100 доларів США станом на 13 березня 2015 року) становить 1217575 гривень. Відповідачка ОСОБА_3, беручи вказану суму грошей діяла в інтересах сімї, про що було відомо її чоловіку ОСОБА_4 Вказану суму грошей, вони позичили для власних потреб. Про те, що договір позики укладено в інтересах сімї, чоловік відповідачки знав, так як 06 листопада 2013 року, тобто в день укладення договору позики, між нею та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 59 у Московському кварталі, м. Славутича, Київської області, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки для обслуговування вказаного будинку, тому вказані гроші були використані для придбання будинку та земельної ділянки. Згідно із ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї, що свідчить про виникнення солідарного обовязку у чоловіка відповідачки з відповідачкою по повернення суми позики за договором позики.

На підставі вимог ст. ст. 510, 533, 545, 1046 1052 ЦК України, ст.ст. 61, 63, 65 СК України позивач просила задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила скасувати рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2015 року, ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначила, що рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2015 року є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2015 року суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було підписано договір позики.

Відповідно п.1.1 цього договору, позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі, що є еквівалентом 60000 доларів США за курсом, встановленим НБУ на дату укладення цього договору, готівкою, а позичальник зобовязується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в даному договорі.

Згідно п.2.1 договору позикодавець зобовязаний передати позичальникові зазначену в п.1.1 суму в строк до 25 квітня 2015 року.

Як зазначено у п.2.2 договору, факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника.

За змістом п.2.3 договору, повернення отриманих сум здійснюється позичальником рівними частками в сумі, що є еквівалентом 3500 доларів США за курсом, встановленим НБУ на дату передачі коштів, починаючи з 25 грудня 2013 року, остання виплата буде здійснена у сумі, що є еквівалентом 4000 доларів США за курсом, встановленим НБУ на дату виплати відповідно до графіка, зазначеного в цьому договорі.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що термін дії даного договору починається з моменту передачі позикодавцем позичальникові суми позики й закінчується після виконання прийнятих на себе зобовязань.

Відповідно до п.7.2 договору, даний договір припиняється: за згодою сторін, в звязку з достроковим поверненням позичальником суми позики, при порушенні позичальником графіка повернення чергової частини суми позики. У цьому випадку, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення всієї неповернутої суми позики.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні у власність (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В ч. 1 ст. 1047 ЦК України вказано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За правилами ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

У договорі позики від 06 листопада 2013 року, який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не вказано факт отримання позичальником грошових коштів у момент укладення договору, а документ, що підтверджує фактичну передачу коштів відсутній.

В п.2.1 спірного договору вказано, що позикодавець зобовязаний передати позичальникові зазначену в п.1.1 договору суму в строк до 25 квітня 2015 року, а п.2.2 вказаного договору передбачено, що факт передачі позикодавцем зазначеної суми грошей засвідчується розпискою позичальника.

Як вбачається з матеріалів цивільно справи і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_6 на підтвердження факту передачі грошових коштів у борг відповідачці, даний документ суду не надала.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, вважає його правильним та законним, так як ОСОБА_2 не підтверджено письмовими доказами факт передачі грошових коштів ОСОБА_3, відповідно до умов договору позики від 06 листопада 2013 року.

Так як Славутицький міський суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначився з законом, який регулює спірні правовідносини, порушень закону при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів

вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: