Справа № 686/2585/15-ц
УХВАЛА

11 березня 2015 року

Хмельницький міськрайонний суд

в складі : головуючого судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві - Лоб І.А.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

та представника ДВС ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду скаргу

ОСОБА_3

про визнання постанови державного виконавця щодо накладення арешту на майно та скасування постанови державного виконавця

в с т а н о в и в :

У лютому місяці 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на неправомірні дії державного виконавця Другого міського відділу ДВС Хмельницького МРУЮ в порядку статей 383-386 ЦПК України. У скарзі посилається на те, що державний виконавець всупереч вимогам закону виніс постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме його майно. Боргових зобов»язань по аліментах перед ОСОБА_4 він не має. Тому просив визнати постанову про накладення арешту та заборону на його відчуження незаконною та скасувати арешт із належного йому майна.

В судовому засіданні представник заявника скаргу про скасування постанови від 13.12.2014 року про арешт майна боржника підтримала, просить її задоволити. Посилається на те, що дії державного виконавця щодо накладання арешту є неправомірними, адже заборгованість по аліментах перед ОСОБА_4 станом на 26.01.2015 року відсутня.

Представник Другого міського відділу ДВС Хмельницького МРУЮ щодо скасування постанови про арешт майна боржника не заперечує, однак вважає, що державний виконавець 12 грудня 2014 року діяв правомірно, адже станом на час її винесення існувала заборгованість в сумі 47 078 грн. та на момент винесення постанови про накладення арешту він діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач ОСОБА_5 в судовому засіданні підствердила факт погашення всієї суми заборгованості у січні 2015 року та внесення щомісячних платежів в рахунок аліментів до березня місяця 2015 року. Не заперечує про зняття арешту із частини квартири, що належить боржнику.

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Відповідно до виконавчого листа за № АЕ-281 від 28.07.2000 року, виданого на підставі постанови судді Хмельницького міського суду від 28.07.2000 року стягнені аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на утримання дитини.

12.12.2014 року державним виконавцем Другого міського відділу Хмельницького МРУЮ було винесено постанову про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно належного на праві власності боржнику ОСОБА_3 у зв»язку із невиконанням рішення суду про стягнення аліментів, позаяк заборгованість по аліментах станом на січень місяць 2015 року становила 47 078,0 грн..

Відповідно до ст.383 ЦПК України, частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

На підставі статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. У п.5 ч.3 зазначеної статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника.

У силу положень ч. ч. 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

З огляду на досліджені докази судом станом на час винесення оскаржуваної постанови 12.12.2014 року дії державного виконавця стосовно накладення арешту на майно боржника та заборони на його відчуження були правомірними, оскільки боржником заборгованість в розмірі 47 078,0 грн. погашена лише 29.01.2015 року, про що свідчить довідка-розрахунок державної виконавчої служби.

Однак винесена постанова на час розгляду скарги судом про накладення арешту на все належне йому рухоме та нерухоме майно та заборони на його відчуження підлягає скасуванню, позаяк заборгованість відсутня і підстав утримувати майно під арештом підстав немає, тому слід скасувати постанову державного виконавця від 12.12.2014 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 383-386, 293 ЦПК України, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою державного виконавця Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 ВП № 14784673 від 12.12.2014 року із рухомого та нерухомого майна ОСОБА_3.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня її проголошення до Апеляційного Суду Хмельницької області.

Суддя :