Справа № 505/1462/15-ц
Провадження № 2/505/789/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

повна назва суду

в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П судді_______________________________________

судді ______________________________________

при секретарі Марченко Н. Б.,

та адвоката (ів) представника громадськості

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визнання права власності за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

Позивача звернувся в суд з позовом до Котовської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що в 1999 році вона домовилася з ОСОБА_2 про купівлю належного йому будинку АДРЕСА_1. Позивачка сплатила ОСОБА_2 аванс в сумі 1000 грн, а останній в свою чергу надала позивачці ключі від будинку та зобов'язався виготовити документи для оформлення договору купівлі - продажу в нотаріальному порядку, однак нотаріально посвідченого договору між ними укладено так і не було, вона відкрито та безперервно володіє даним нерухомим майном з 1999 року, проте позбавлена права оформити будинок на своє ім'я. Просить суд встановити факт, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належав житловий будинок в АДРЕСА_1, визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Предствник відповідача в судове засідання не з'явився. про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду клопотаня в якому позовні вимоги визнав, просить суд розглянути справу та прийняти рішення без його участі, що є підставою для врегулювання спору відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення..

Суд, вивчивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що згідно технічного паспорту ОСОБА_2 належить житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1. Правовстановлюючі документи відсутні.

З довідки Новоселівської сільської ради № 580 від 25.06.2007 року встановлено, що згідно погосподарської книги № 18 , особового рахунку НОМЕР_2 за ОСОБА_2 числиться земельна ділянка в розмірі 0,48 га за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Новоселівської сільської ради № 227-V від 24.09.2009 року "Про внесення змін до рішення сесії № 12-ХХІІ від 15.03.1994 року", ОСОБА_2 передано безоплатно земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1, для будівництва, обслуговування житлового будинку.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 вказаного Закону, реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Таким чином, можливо прийти до висновку, що ОСОБА_2 згідно діючого на час побудови та здачі в експлуатацію законодавства, володів спірним будинком з господарським будівлями та спорудами на праві спільної приватної власності.

Відповідно до довідки Новоселівської сільської ради № 412 від 21.04.2015 р. позивач ОСОБА_1 з 1999 року по теперешній час проживає в АДРЕСА_1.

Відно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

В постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13).

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п.14)

Відповідно до п.9 цієї ж постанови при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності .

В листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 рок «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:

- право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем позову по вказаній справі не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову судом не встановлено.

Аналізуючи зібрані докази по справі суд вважає, що ОСОБА_1 добросовісно заволоділа, відкрито, безперервно, безтитульно володіє будинком АДРЕСА_1 з 1999 року, тому необхідно позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212,213,215 ЦПК України, ст.ст.328,344, 397 ЦК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 цілого житлового будинку по АДРЕСА_1, що позн. літ. "А" житлова площа 33,2 кв.м., загальна 41,1 кв.м. з господарськими спорудами: навіс літ. "а, С"; сарай літ. " П, Д, Л, М, З"; гараж літ. "В"; погріб літ. "підЗ"; убиральня літ. "Н"; огорожа № 1,2, вимощення І.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ін.н. НОМЕР_1, право приватної власності за набувальною давністю на цілий житловий будинку по АДРЕСА_1, що позн. літ. "А" житлова площа 33,2 кв.м., загальна 41,1 кв.м. з господарськими спорудами: навіс літ. "а, С"; сарай літ. " П, Д, Л, М, З"; гараж літ. "В"; погріб літ. "підЗ"; убиральня літ. "Н"; огорожа № 1,2, вимощення І.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайсуд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.П. Драгомерецька