Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2015 року Юр»ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О. , при секретарі Літвіченко В.О. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Юр»ївка , в порядку заочного розгляду справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа по справі - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.1999 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Юр»ївського району Дніпропетровської області, при цьому, в даному житловому приміщенні зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який фактично в даному будинку ніколи не мешкав, однак до теперішнього часу добровільно з реєстрації не знявся.

Посилаючись на ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 Юр»ївського району Дніпропетровської області.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з«явилася, надавши суду заву про розгляд справи в її відсутності, при цьому заявлені позовні вимоги повністю підтримала, судові витрати по справі просила залишити за нею , та не заперечувала, в разі неявки відповідача по справі в судове засідання, проти винесення заочного рішення ( ас.53).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність суду не надав, при цьому про час та місце слухання справи був сповіщений належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем проживання останнього, зареєстрованим у встановленому законом порядку належним чином (ас. 15, 48-50), та відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається належно повідомленим.

Представник третьої особи по справі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Пічугіна О.О., що були залучені до участі в справі на підставі ухвали суду від 16.07.2015 року (ас. 18,19), в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та заперечень проти позову не заявив (ас. 51, 52 ).

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач по справі не заперечував проти заочного розгляду справи , про що зазначив у наданій суду заяві (ас. 53), суд знаходить можливим розглянути дану справу та ухвалити заочне рішення у відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши надані письмові докази по справі та оцінивши останні в їх сукупності , суд дійшов наступного:

- згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.03.1999 року (ас.4), копії технічного паспорту на житловий будинок (ас.5), довідки Варварівської сільської ради Юр»ївського району № 504 від 04.06.2015 року про присвоєння будинку адреси (ас.8), та копії рішення Варварівської сільської ради Юр»ївського району від 15.05.1997 року « Про назву вулиць та нумерацію будинків (ас.9) - позивачка по справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1

В судовому засіданні встановлено, що в даному будинку з 07.06.2011 року та на даний час є зареєстрованим відповідач по справі ОСОБА_2 , однак, останній за місцем реєстрації ніколи не проживав та не проживає, що підтверджено в судовому засіданні довідкою Варварівської сільської ради Юр»ївського району № 466 від 19.05.2015 року (ас.10) та актом обстеження фактичного проживання ОСОБА_2 у належному позивачці будинку від 19.05.2015 року (ас.11).

Відповідно з положеннями Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло права спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК ).

У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Згідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до положень, передбачених ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Громадянин, якому належить право приватної власності на жилий будинок або його частину, має право розпоряджатися ним на свій розсуд, у чому обмежений в певній мірі позивач.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач тривалий час , а саме з червня місяця 2011 року не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 суд приходить до висновку про необхідність визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою, що є підставою для знаття останнього з реєстрації, при цьому судом не встановлено передбачених законом підстав для збереження за відповідачем права користування даним жилим приміщенням , а також підстав, які б свідчили про його відсутність в спірному приміщенні з поважних причин понад установлені законом строки або про іншу домовленість між ним і власником житла.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи волю позивача, суд знаходить можливим судові витрати по справі залишити за останнім (ас. 53).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 208, 213, 215, 218, 222, 224- 228, 294 ЦПК України , суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою - АДРЕСА_1 Дніпропетровської області таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів, з дня отримання копії рішення, апеляційної скарги.

Суддя : С.О.Маренич