Справа 206/2858/15-ц
Провадження 2/206/895/15
"14" серпня 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя: Зайченко С.В.
при секретарі: Щербині Є.С.
05 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Відділення Лівобережне №8420 «Ощадбанк» про поділ спільного майна подружжя.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 16 квітня 1976 року між нею та відповідачем, ОСОБА_2 укладено шлюб. Проживаючи однією сімєю вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і проживали на спільні кошти. Протягом тривалого часу вона разом з чоловіком збирали кошти, які позивач запропонувала відповідачу добровільно поділити. Однак, відповідач відмовився, та у травні 2015 року, без згоди позивача кошти у розмірі 90 000 грн. поклав на депозитний рахунок третьої особи. Позивач просив поділити спільні сумісні грошові кошти, що перебувають у третьої особи на вкладному рахунку, та відповідно визнати право власності на ? частину грошових коштів у розмірі 46 500 грн. Позивач також просив стягнути на її користь всі судові витрати.
Позивач надала до суду заяву відповідно до якої проти заочного розгляду справи не заперечувала, уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача кошти в розмірі 45 000 грн.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, однак, надав до канцелярії суду заяву відповідно до якої просив розглянути зазначену справу без участі третьої особи (а.с.13).
Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16 квітня 1976 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ГУ № 269380 (а.с.7).
Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України.
Відповідно до змісту ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно вимог ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 183 ЦК подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Ураховуючи положення наведених вище норм матеріального права, суд вважає, що право спільної сумісної власності сторін безумовно розповсюджується на спірне майно, яке було придбане у період шлюбу, та не є речами індивідуального користування.
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ним або законом, або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України).
Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
За таких обставин, суд вважає, що кожна зі сторін має право на 1/2 частину спірних грошових коштів.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Крім того, з відповідача на користь позивача стягненню підлягає судовий збір.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 71 СК України, ст.ст. 3, 15, 16, 183, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 16, 57-61, 79, 86, 88, 89, 209, 212-215, 224-225 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 465 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В. Зайченко