Справа № 346/5716/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1088/2015
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 27.01.1994 року по 08.08.2008 року та в період з 28.10.2009 року по 01.12.2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 майно, набуте ними за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме наступне майно: гараж НОМЕР_2 в гаражно-будівельному кооперативі «Автомобіліст», що знаходиться в м. Коломия, по вул. Мазепи, 304-а, Івано-Франківської області;

- автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, номерний знак « НОМЕР_1», який згідно бази даних автоматизованого обліку зареєстрованого транспорту Державтоінспекції області АІПС «Автомобіль» та НАІС зареєстровано за ОСОБА_6.

- грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку в Івано-Франківському відділенні публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в загальному розмірі 5 860 доларів США.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаного майна та припинено право спільної сумісної власності на дане майно.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 336 грн 13 коп з кожної судових витрат.

Апелянтка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій вказала, що суд першої інстанції не повністю з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Не з'ясувано скільки місць проживання мав ОСОБА_6, в тому числі й у період його переважного перебування за кордоном.

Судом не встановлено й не зазначено у рішенні правової підстави набуття права власності на гараж НОМЕР_2 в ГБК «Автомобіліст» та автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2005р. випуску, номерний знак НОМЕР_1 і ціну придбання цього майна. Таким чином, джерело походження зазначеного спірного майна, що має значення для вирішення позовної вимоги про визнання права спільної сумісної власності на нього, залишилось не з'ясованим.

Цегляний гараж в ГБК «Автомобіліст» придбаний ОСОБА_6 11.08.2006р., тобто в період, коли він вже не перебував у першому шлюбі з позивачкою. При укладенні шлюбу повторно, ОСОБА_6 був одноосібним власником цього майна.

Автомобіль «Volkswagen Caddy», 2005р. випуску, ном. знак НОМЕР_1 придбаний ОСОБА_6 в період, коли він вже не перебував у другому шлюбі з позивачкою.

Суд не з'ясував дату укладення договору депозитного вкладу ОСОБА_6 і внесення ним грошових коштів у сумі 5000, 00 доларів США на депозитний рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором від 17.06.2013р., укладеним під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

Судом не взято до уваги те, що сторонами також не оспорюється факт окремого проживання ОСОБА_6 у Києві в 2002 -2003рр.

Відтак ОСОБА_6 проживав за межами України окремо від позивачки в період з 2003 року по 2009 рік. дана обставина неспростовно підтверджує окреме, а не спільне проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_2 однією сім'єю.

Те, що ОСОБА_6, проживаючи за кордоном, підтримував матеріально своїх дітей не є доказом спільного проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_2 однією сім'єю, а є свідченням добросовісного виконання ним своїх батьківських обов'язків щодо дітей.

За час повторного перебування у шлюбі ОСОБА_6 з ОСОБА_2 з серпня 2008р. по жовтень 2009р. спільно нажитого майна немає.

Після повторного розірвання шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_2 у жовтні 2009 року, їх сімейні відносини були припинені, що підтверджується матеріалами справи.

Має місце недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суд бездоказово вважав встановленим фактом те, що тимчасово перебуваючи в Ірландії, ОСОБА_6 не змінював свого постійного і зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання в квартирі АДРЕСА_1. Не з'ясовано місце перебування на реєстраційному обліку (прописки) ОСОБА_6, зокрема, в період з 26.01.1994р. по 08.08.2008р.

Суд також помилково вважав встановленим факт проживання позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_6 в період з 28.10.2009р. по 01.12.2011р. Цей висновок суду не відповідає обставинам справи.

Суд неправильно застосував ст. 68 СК України, оскільки спірного майна, набутого за час шлюбу позивачки з ОСОБА_6, немає.

Також неправильно витлумачив і застосував ст. 74 СК України, що поширюється лише на осіб, які не перебувають у шлюбі між собою, але проживають однією сім'єю.

Позивачка з 26.01.1994р. по 08.08.2008р. та з 28 жовтня 2009 року до дня смерті ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1) не перебувала з ним у шлюбі, не вела з ним спільне господарство, вони не проживали разом та не виконували спільно обов'язки по утриманню один одного, тобто не були фактичним подружжям.

Суд неправильно застосував ст. 321 ЦК України, оскільки право спільної сумісної власності, передбачене ст. 368 ЦК України позивачкою не набуто, то невірно застосована й ст. 372 ЦК України, якою визначено умови поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Судом не застосовані ст. ст. 328, 355, 368 ЦК України щодо набуття права власності.

Обставини, наведені у позовній заяві позивачки, не доведені належними й допустимими доказами, не спростовують моїх заперечень та письмових доказів.

При цьому судом не взято до уваги п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між собою для можливого наступного визнання права власності на майно, якщо воно було набутим за час спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_6, суд не встановив.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позивачеві в позові відмовити за безпідставністю.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно з положеннями п.1 ч.5 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 11.10.2013 року, позивачка 18.09.1976 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, який після реєстрації шлюбу змінив прізвище на «ОСОБА_6». У цьому витягу також зазначено, що 26.01.1994 року шлюб між ними розірвано, про що зроблено актовий запис №16 (т.1, а.с.13).

Згідно з копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 та позивачка повторно одружилися 08.08.2008 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №333 (т.1, а.с.12 ). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що даний шлюб розірвано 27.10.2009 року, актовий запис № 163 (т.1, а.с.14).

ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 16), що стверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 31.03.1996 року Бюро по приватизації державного житлового фонду та зареєстрованим 11.01.2001 року Коломийським МБТІ в реєстрову книгу за № 5053.

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 одружилися 17.05.2013 року і шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №138 (а.с.187 ).

Згідно з копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Коломия (т.1, а.с.15).

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до правил ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з п.п.19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. При застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Факт проживання однією сім'єю позивачки ОСОБА_2 та її колишнього чоловіка ОСОБА_6 в період з 27.01.1994 р. до 08.08.2008 року в суді ствердили свідки та це встановлено іншими перевіреними доказами, зокрема поштовою перепискою та фотографіями про їх спільне перебування у колі сім'ї та друзів.

Відповідачкою ОСОБА_3, та її представником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних заперечень. Твердженням відповідачки про те, що місцем проживання ОСОБА_6 в період його роботи в Ірландії була саме ця країна, суд першої інстанції дав належну правову оцінку і з ними погоджується апеляційний суд.

Також в період з 27.01.1994 року по 08.08.2008 року ні позивачка, ні ОСОБА_6 не перебували в будь-якому іншому шлюбі, про що ствердили сторони.

Судом встановлено, що відповідно до наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» виписок по особових рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_4, відкритих на ім'я ОСОБА_6, розмір грошового вкладу становить 5 000 доларів США, а розмір нарахованих на вказаний вклад відсотків - 860 доларів США (т.2, а.с.11-22) і вказані грошові кошти зароблені в період спільного проживання ОСОБА_6 та позивачки, тому суд прийшов до правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо встановлення спірного факту за період з 27.01.1994 року по 08.08.2008 року та визнання спільною сумісною власністю спірного гаражу та грошових коштів.

Судом встановлено, що відповідно до листа - відповіді Центру надання послуг, пов'язаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м.Коломиї, Коломийського, Городенківського та Снятинського районів при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області №1195 від 18.10.2013 року автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, номерний знак « НОМЕР_1», згідно з базами даних автоматизованого обліку зареєстрованого транспорту Державтоінспекції області АІПС «Автомобіль» та НАІС зареєстрований за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дата реєстрації вказаного автомобіля - 25.02.2010 р. (тимчасовий облік), 25.08.2010 р. (постійний облік (т.1, а.с.27)).

Відповідачкою ОСОБА_3 не доведено джерела походження грошових коштів, за які придбано вказаний автомобіль. При цьому не заперечується той факт, що після остаточного повернення з Ірландії ОСОБА_6 перебував на обліку в Коломийському міськрайонному центрі зайнятості, де отримував допомогу по безробіттю протягом лютого-квітня 2010 року, допомога по безробіттю вказана «0», а за січень, лютий 2011 року - в загальному розмірі 825, 86 грн. (т.1, а.с.240, 241).

Відповідачкою не надано доказів про наявність та розмір її доходів в спірні періоди.

Спірний автомобіль зареєстрований на ім'я ОСОБА_6 25.02.2010 року. Тому доводи ОСОБА_3 про те, що автомобіль куплений у період спільного проживання з ОСОБА_6 не заслуговує на увагу і судом цим доводам дано належну правову оцінку.

Вирішуючи іншу частину позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 залишив сім'ю в грудні 2011 року, тому частково задовольняючи дану частину позовних вимог щодо періоду їх спільного проживання однією сім'єю, а саме з 28.10.2009 року по 01.12.2011 року, суд виходив з того, що протягом цього часу ОСОБА_6 періодично зустрічався з ОСОБА_3, що не має юридичного значення.

Відповідно до даних, що містяться у будівельному паспорті на будівництво садового будинку в АДРЕСА_2 та у довідці №298, виданої проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро відділом архітектури та містобудування 17.12.2012 року стверджується, що ОСОБА_6 був забудівником зазначеного садового будинку.

Оскільки факт проживання з 01.01.2012 року ОСОБА_6 з відповідачкою ОСОБА_3, не заперечується ніким зі сторін, тому позовні вимоги, що стосуються спірного садового будинку, судом визнано безпідставними і у їх задоволенні відмовлено.

Відповідно до норм цивільно-процесуального закону судом проведено розподіл судових витрат між сторонами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

Л.В. Ясеновенко