Провадження 2/646/651/2015
Справа № 646/1397/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10.06.15року Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

Головуючого судді Міндарьової М.Ю.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Харківської філії ПАТ «УСК «ГарантАвто», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування та інших сум ,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_2, зазначивши третьою особою: ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Харківської філії ПАТ «УСК «ГарантАвто» про стягнення суми страхового відшкодування, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути на її користь страхове відшкодування у розмірі - 33 955, 82 грн., інфляційні витрати у розмірі 3 669, 85 грн., суму процентів за користування коштами у розмірі 390, 72 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязання у розмірі 3 727, 70 грн., моральну шкоду у розмірі 2 500, 00 грн. та судові витрати, понесені нею на дату постановлення рішення.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 31 липня 2014 року в місті Харкові ( пр..Орджонікідзе вул.Тухачевського) було скоєно ДТП, учасниками якого стали ОСОБА_4 та вона, внаслідок ДТП було завдано значної шкоди автомобілю марки FIAT моделі PALIO державний номер 30067ХВ, яким керувала вона за довіреністю від власника автомобілю ОСОБА_3, про ДТП було повідомлено представників МВС та страховика, у подальшому вина ОСОБА_4 встановлена рішенням суду, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у відповідача, про що свідчить поліс №АІ/0228139 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий Харківської філією (дирекцією) ПАТ «УСК «Гарант-Авто», позивач вказує, що на адресу останнього нею 01.08.2014 року було направлено повідомлення потерпілої особи про дорожньо-транспортну пригоду, пізніше ними було складено страховий акт №000020658/02, яким визначено суму страхового відшкодування у розмірі 33 955, 82 гривень. Позивач зазначає, що 05.09.2014 року до Харківської філії (дирекції) ПАТ «УСК «Гарант-Авто» нею було подано заяву про страхове відшкодування, однак станом на день звернення, незважаючи на її неодноразові звернення, вказане відшкодування відповідачем їй так і не виплачено. В звязку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь зазначені у позові суми.

В судове засідання позивач не зявилася, повідомлялась вчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про що свідчить зворотні повідомлення пошти про направлення на адреси зазначені у позові судових повісток, причину своєї неявки суду не повідомив.

За таких обставин, враховуючи положення ч.5 ст. 74 ЦПК України - у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, положення статей 77, 169 ЦПК України, суд вважає за можливе, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами в заочному порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що як вбачається з копії постанови Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 20.08.2014 року, у ДТП, що мало місце 31.07.2014 року за участю водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «Богдан 211140» державний номер НОМЕР_1, та водія ОСОБА_5, яка керувала автомобілем «Фіат» державний номер 30067ХВ, встановлена вина ОСОБА_4 в звязку з чим на останнього накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до полісу №АІ/0228139 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль «Богдан 211140» державний номер НОМЕР_1 застраховано ПАТ «УСК» Гарант-Авто» терміном дії до 16.03.2015 року.

Як вбачається з копії страхового акту №000020658/02 від 31.10.2014 року сума страхового відшкодування ОСОБА_2 складає 33 955, 82 гривень.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як передбачено ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору.

Згідно статті ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року, страховик має обовязок відшкодування оціненої шкоди в межах ліміту відповідальності.

Таким чином позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 33 955, 82 грн. підлягає задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду.

Відповідно до статті 992 Цивільного Кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно до ч.36.2 ст. 36 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Статтею 36.5 цього ж Закону встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Позивач зазначає, що 05.09.2015 року звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, однак на її звернення відповідачем страхове відшкодування їй так і не виплачено, а тому просить стягнути з нього пеню за кожен день прострочення починаючи з 07.10.2015 року при цьому доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надає.

Враховуючи, що виплата страхового відшкодування відповідачем здійснена не була, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, 16.11.2014 року (ч.36.2 ст. 36 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV) по 23.02.2015 року, а саме у сумі 2789, 03 гривень (Постанова НБУ № 719 від 12.11.2014 року та №81 від 04.02.2015 року).

Щодо стягнення суми відшкодування шкоди з урахування індексу інфляції та відсотків за користування коштами суд приходить до наступного.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року передбачено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, також зроблений в постанові ВСУ №6-113цс14 від 01.10.2014 року.

А тому вимога позивача про стягнення суми відшкодування шкоди з урахування індексу інфляції підлягає задоволенню в межах заявлених вимог у сумі 3 669, 85 гривень,та відсотків за користування коштами у сумі 279, 09 гривень.

Також, позивач зазначає, що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що вона зазнала страждань хвилювань з приводу пошкодження майна, не мала можливості користуватись автомобілем для пересування, була змушена витрачати свій час на вирішення питань, які виникли внаслідок ДТП, що займало її час та порушувало звичайний спосіб життя, а тому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 2500, 00 гривень.

Згідно ст. 23 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Статтею 26-1 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав

ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що в наслідок ДТП її здоровю було завдано шкоди, а тому вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 2500, 00 гривень задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Харківської філії ПАТ «УСК «ГарантАвто», на користь ОСОБА_2 (НОМЕР_2) страхове відшкодування у сумі 33 955, 82 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Харківської філії ПАТ «УСК «ГарантАвто», на користь ОСОБА_2 (НОМЕР_2) пеню у розмірі 2789, 03 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Харківської філії ПАТ «УСК «ГарантАвто», на користь ОСОБА_2 (НОМЕР_2) інфляційні витрати в сумі 3669, 85 гривень та відсотки за користування коштами у сумі 279, 09 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Харківської філії ПАТ «УСК «ГарантАвто», на користь ОСОБА_2 (НОМЕР_2) судові витрати у сумі 406, 94 гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідачем, який не приймав участь у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. ст. 228,229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, а також у разі відсутності апеляційної скарги.

Суддя: М.Ю. Міндарьова