_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7874/15-ц
Провадження № 2/520/3793/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на її користь суму боргу у розмірі 2 105 000 гривень.

Свої вимоги мотивувала тим, що 06.07.2010 року відповідач ОСОБА_2 взяв у неї в борг грошові кошти у сумі 100 000 дол. США для придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, село Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вулиця Абрикосова, 9, про що власноруч написав розписку.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 отримав від неї грошові кошти, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3, та використав їх в інтересах та на користь подружжя.

Позивач зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою повернути гроші, проте, жодних дій на погашення заборгованості вони не вчинили, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Позивач в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просила повернути їй позичені грошові кошти.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував, пояснив, що дійсно має заборгованість перед позивачем, однак повернути кошти на теперішній час не має можливості через їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Розглянувши поданий позов, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Як встановлено у судовому засіданні, 06.07.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у вигляді розписки. Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів СІІІА строком до 01 липня 2013 року для купівлі земельної ділянки та будинку, розташованих за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, село Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вулиця Абрикосова, 9,

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Згідно пояснень позивача, свої зобовязання за договором вона виконала у повному обсязі, а саме передала відповідачу ОСОБА_2 гроші у розмірі 100 000 доларів США, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк.

У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання по поверненню боргу.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Суд приймає дану розписку в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового забовязання, так як відповідачі даний факт жодним чином не спростували.

Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку.

У судовому засіданні також встановлено, що на час укладення договору позики від 06.07.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 17 лютого 2015 року було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії І-ЖД № 127990 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби одеського міського управління юстиції.

У судовому засіданні також було встановлено, що отримані грошові кошти відповідач витратив на потреби сімї, а саме на придбання земельної ділянки та житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно 06 липня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено два договори купівлі-продажу, за умовами яких ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку, яка розташована за адресою Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, село Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вулиця Абрикосова, 9, площею 0,0459 гектарів, а також розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 210,2 кв.м., житловою площею 93,0 кв.м.

Відповідно до змісту ч.6 та ч.9 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права та обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як визначено ч.2 ст.54 та ч.3 ст.55 СК України, усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності, дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Згідно з змістом ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12.09.2012р. за №6-88цс12 договір, укладений однім із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї.

Статтею 60 СК України, п.3 ст. 368 ЦК України визначається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд вважає, що договір позики був укладений відповідачем ОСОБА_2 в інтересах сім'ї, так як іншого у судовому засіданні доведено не було, то відповідачка ОСОБА_3 також повинна відповідати за його погашення.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, враховуючи диспозитивність процесу, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргу за договором позики від 06 липня 2010 року у сумі 100 000 дол. США, що за курсом НБУ на день звернення до суду (100 дол. США = 2105,00 гривень) становить 2 105 000 гривень.

Ухвалюючи рішення по справі суд керується ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того в силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 600 гривень.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 65 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209, 212-215, 223, ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 533, 536, 611, 625, 1046, 1049, 1212,1214 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 06 липня 2010 року у сумі 2 105 000 гривень.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.