Справа № 703/980/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Компанійця О.В.

при секретарі Кочетковій І.В.

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ТОВ «Трансбуд СУ 7» про відшкодування збитків,

встановив:

ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_4, користується автомобілем (вантажним мікроавтобусом) «Мерседес-Бенц» реєстраційний № НОМЕР_1.

3 листопада 2014 року він залишив цей автомобіль на території ТОВ «Трансбуд СУ 7» по вул. Промисловій, 3, в м. Смілі. З 4 листопада по 17 грудня 2014 року ОСОБА_3 як представник ТОВ «Трансбуд СУ 7» не дозволяв ОСОБА_2 забрати автомобіль з території товариства. Стверджуючи, що за час перебування автомобіля на території ТОВ «Трансбуд СУ 7» з нього зникли запчастини, витратні матеріали та дизельне пальне загальною вартістю 7638 грн., ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди на цю суму. Він також просив відшкодувати 5000 грн. моральної шкоди, заподіяної незаконним утриманням та розукомплектуванням автомобіля НОМЕР_2.

За клопотанням позивача суд залучив до участі в справі як другого відповідача ТОВ «Трансбуд СУ 7», а також третіх осіб - власника автомобіля ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який теж був представником власника автомобіля за довіреністю.

В судовому засідання позивач підтримав позов і пояснив, що користується автомобілем на підставі генеральної довіреності, хоча насправді купив автомобіль у ОСОБА_4 В 2014 році за погодженням з ОСОБА_3 він час від часу залишав автомобіль на території ТОВ «Трансбуд СУ 7» по вул. Промисловій, 3, в м. Смілі. 3 листопада 2014 року він залишив там автомобіль, однак 4 листопада 2014 року охорона підприємства за вказівкою ОСОБА_3 не дозволила йому забрати автомобіль. Лише проникнувши на територію підприємства 17 грудня 2014 року з працівниками міліції, ОСОБА_2 зміг забрати автомобіль. При цьому він виявив, що колеса на автомобілі спущені, відсутні запчастини і витратні матеріали загальною вартістю 7638 грн. Позивач стверджував, що звязку з порушенням ОСОБА_3 його прав переніс моральні страждання, внаслідок чого змушений був звертатись за медичною допомогою.

Третя особа ОСОБА_4 залишив вирішення позову на розгляд суду і пояснив, що претензій до ОСОБА_3 не має.

Третя особа ОСОБА_5 і представник ТОВ «Трансбуд СУ 7» в судове засідання не зявились.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав і пояснив, що на підставі довіреності представляє інтереси ТОВ «Трансбуд СУ 7» в частині організації збереження належного товариству комплексу нежитлових будівель та споруд, розташованих по вул. Промисловій, 3, в м. Смілі. За проханням сина позивача ОСОБА_5 деякий час в 2014 році вантажний мікроавтобус «Мерседес-Бенц» реєстраційний № НОМЕР_1 залишався на території ТОВ «Трансбуд СУ 7», однак це відбувалось за умови, що ОСОБА_5 охоронятиме автомобіль самостійно. На початку листопада 2014 року ОСОБА_3 виявив, що власником автомобіля є ОСОБА_4, а не ОСОБА_2 У звязку з цим ОСОБА_3 дав розпорядження охороні не випускати цей автомобіль з території підприємства. ОСОБА_2 відповідач сказав, що поверне автомобіль, коли буде повернуте майно, викрадене в ТОВ «Трансбуд СУ 7»; причому автомобіль поверне власнику.

Позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

На підставі ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач стверджував, що за час незаконного утримання автомобіля НОМЕР_2 на території ТОВ «Трансбуд СУ 7» з 4 листопада по 17 грудня 2014 року з нього зникли акумуляторна батарея 6СТ100, домкрат, набір голівок, трос для буксирування, набір ключів, 4 скати, по 1 л мастила для двигуна, для коробки передач та для заднього мосту, 10 л тосолу. В цей період часу баку було злито дизельне пальне на суму 500 грн.

Доказом викрадення цього майна позивач вважає відеозапис, на якому зафіксовано, як 17 грудня 2014 року він оглядав автомобіль на території ТОВ «Трансбуд СУ 7» перед тим, як забрати. Однак на цьому відеозаписі лише зафіксовано, як ОСОБА_2 перераховує майно, що нібито зникло за час перебування автомобіля на території підприємства. ОСОБА_6 не надано доказів того, що це майно перебувало в салоні автомобіля перед тим, як позивач востаннє залишив автомобіль на території підприємства. Відсутні докази, з яких можливо встановити кількість пального в паливному баку автомобіля станом на 3 листопада і на 17 грудня 2014 року.

ОСОБА_6 не надано доказів, що в цей період відповідач ОСОБА_3 чи інша особа за його вказівкою вилучали якесь майно з автомобіля НОМЕР_2.

Позивач стверджував, що відповідач ОСОБА_3 повинен відшкодувати йому вартість майна, яке зникло під час зберігання автомобіля не території ТОВ «Трансбуд СУ 7». З цієї ж підстави за клопотанням позивача другим відповідачем залучено ТОВ «Трансбуд СУ 7».

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦПК України за договором зберігання одна особа (зберігач) зобовязується зберігати річ, яку передано їй другою особою (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Особливості зберігання автотранспортних засобів визначено ст. 977 ЦК України.

Позивач не укладав договору зберігання автомобіля ні з ОСОБА_3, ні з ТОВ «Трансбуд СУ 7». Він визнав, що ОСОБА_3 дозволяв залишати йому автомобіль на території товариства. Оскільки при цьому ОСОБА_3 не брав на себе обовязків зберігати автомобіль, то вимоги позивача про відшкодування витрат, повязаних з розукомплектуванням автомобіля іншими особами, є безпідставними.

В листопаді-грудні 2014 року ОСОБА_3 був представником ТОВ «Трансбуд СУ 7», однак лише стосовно питань, повязаних з організацією збереження належного товариству комплексу нежитлових будівель та споруд по вул. Промисловій, 3, в м. Смілі; для цього йому було видано довіреність від 10 січня 2014 року (а.с. 31). З усіх інших питань ОСОБА_3 не представляв ТОВ «Трансбуд СУ 7». Оскільки жоден повноважний представник ТОВ «Трансбуд СУ 7» не укладав з ОСОБА_2 договору зберігання автомобіля, то за його неналежне зберігання товариство не повинне відповідати.

Згідно з наданою позивачем довіреністю від 28 березня 2014 року (а.с. 7), ОСОБА_4 уповноважив його бути представником з питань розпорядження автомобілем НОМЕР_2. Для цього позивачу власником автомобіля було надано право керувати автомобілем та бути представником власника в будь-яких установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією автомобіля, визначати на власний розсуд місце стоянки, укладати від імені власника договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем.

Відповідач ОСОБА_3 визнав, що охоронці ТОВ «Трансбуд СУ 7» по вул. Промисловій, 3, в м. Смілі з 4 листопада 2014 року не випускали наведений автомобіль за його вказівкою.

Відмовою у поверненні автомобіля було порушено права ОСОБА_2 щодо розпорядження автомобілем, надане довіреністю від 28 березня 2014 року, в т.ч. на власний розсуд визначати місце стоянки автомобіля та керувати ним.

Відповідач ОСОБА_3 наполягав на тому, що ОСОБА_2 мав право користуватись автомобілем лише в інтересах власника автомобіля ОСОБА_4 Однак ця обставина не свідчить про законність дій ОСОБА_3

На підставі довіреності відповідно до ст.ст. 237, 238, 244 ЦК України в листопаді-грудні 2014 року позивач мав право як поставити автомобіль НОМЕР_2 у місці, визначеному ним на власний розсуд, так і забрати його звідти. З 4 листопада по 17 грудня 2014 року автомобіль перебував на території ТОВ «Трансбуд СУ 7» незаконно, оскільки це суперечило волі ОСОБА_2 і порушувало права, якими наділив його власник автомобіля.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Цим правом власника на підставі довіреності був наділений і ОСОБА_2

Та обставина, що на час розгляду справи ОСОБА_4 не мав претензій до ОСОБА_3, не свідчить про законність дій цього відповідача щодо автомобіля в період часу з 4 листопада по 17 грудня 2014 року. Тоді дії ОСОБА_3 суперечили волі власника (виявленої опосередковано через ОСОБА_2О.), а сам ОСОБА_3 не був наділений правом володіти чи розпоряджатись автомобілем.

З 4 листопада по 17 грудня 2014 року нормальний спосіб життя ОСОБА_2 був порушений, оскільки з метою відновлення порушених ОСОБА_3 прав позивач змушений був неодноразово навідуватись до місця утримання автомобіля, доводити правомірність свого володіння автомобілем і навіть звертатись до міліції із заявою про захист його прав. Наведене підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і матеріалами висновку № 4949 про результати звернення ОСОБА_2, наданими Смілянським МВ УМВС України в Черкаській області. Те, що позивач зазнав душевних страждань внаслідок дій ОСОБА_3, встановлено також з показань свідка ОСОБА_8

Позивачу була заподіяна моральна шкода, що полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього ОСОБА_3 Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1166 ЦК України ОСОБА_3 повинен відшкодувати позивачу цю моральну шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує характер і тривалість порушення прав позивача, глибину його душевних страждань, які були припинені лише після проникнення ОСОБА_2 на територію ТОВ «Трансбуд СУ 7» з працівниками міліції. Оскільки ці страждання були заподіяні винятково з вини ОСОБА_3, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що з відповідача належить стягнути 1000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не було доведено, що його звернення до медичних установ були наслідком хвилювань, повязаних з незаконними діями ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог належить відшкодувати документально підтверджені судові витрати позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 143, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 грн. відшкодування моральної шкоди і 151 грн. 58 коп. судових витрат, а всього 1151 грн. 58 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Черкаської області через міськрайонний суд протягом 10 днів, набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий О.В. Компанієць