АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №667/1261/15-ц Головуючий в І інстанції Черниш О.Л.
Провадження №22-ц/791/1532/2015р. Доповідач - Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 27 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Капітан І.А., Колісниченка А.Г.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 24 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом зазначаючи, що вона є пенсіонеркою за віком та інвалідом 2 групи безстроково, отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання у розмірі 1185,24 грн. Інших джерел доходів позивачка не має, її матеріальне становище є вкрай нужденним, оскільки їй потребуються грошові кошти не тільки на харчування, сплату квартплати та комунальних платежів, а також на придбання ліків, які їй життєво необхідні, оскільки вона страждає на бронхіальну астму, приймає гормональну терапію. Посилаючись на те, що її дочка ОСОБА_2 будучи працездатною, маючи можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, добровільно матеріальну допомогу не надає, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від доходу щомісячно довічно та 1000 грн. щомісячно довічно, додаткових витрати у зв'язку з лікуванням тяжкої хвороби та інвалідністю

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 24 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини прожиткового мінімуму на осіб непрацездатного віку, щомісячно. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 просить відхилити доводи апеляційної скарги позивачки та задовольнити її апеляційну скаргу.

Аналогічне прохання, але на свою користь висловила у своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка зобов'язана утримувати матір, яка є непрацездатною та потребує допомоги.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка є повнолітньою дочкою позивачки, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.8,16). Позивачка є людиною похилого віку (1936 р.н.), інвалідом другої групи внаслідок загального захворювання (а.с.5,11).

Згідно із ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, а тому суд при ухваленні рішення повинен був звернути увагу на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка отримує пенсію у розмірі 1185 гривень (а.с.19).

Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 01.12.2015 року прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність встановлено на рівні - 949 грн, а з 01.12.2015 року -1074 грн.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 зазначила, що отримуваної нею пенсії за віком їй не вистачає на прожиття: харчування, придбання ліків та на оплату комунальних послуг, а тому вона потребує матеріальної допомоги від своєї доньки, однак судом встановлено, що позивачка отримує щомісячно дохід, який є більшим від прожиткового мінімуму для категорії, до якої вона належить, а тому не потребує додаткової матеріальної допомоги в розумінні статті 202 СК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи спір не встановив наявності всіх необхідних умов для покладення на відповідачку обов'язку утримувати матір, зокрема, потреби у матеріальній допомозі, не прийняв до уваги, що позивачка отримує дохід у вигляді пенсії за віком, що є більшою за встановлений прожитковий мінімум, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат у зв'язку з лікуванням, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала доказів на підтвердження вказаних витрат.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно зі ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Такі додаткові витрати можуть мати місце, коли батьки страждають на тяжку хворобу, отримали каліцтво та в результаті останнього інвалідність або є немічними через вік.

Згідно наданих копій медичних документів ОСОБА_1 страждає на бронхіальну астму, яка відповідно до п.9.2 «Переліку захворювань….», затверджених наказом ДПУ ПВП України та МОЗ України №3/6 від 18.01.2000 року відноситься до категорії тяжких, та вживає гормональні засоби для зняття приступів (а.с.12,13,15,17-18).

Зважаючи на те, що позивачкою надано документи, підтверджуючі, що вона є непрацездатною, є інвалідом, хворіє на тяжку хворобу, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка хоч і отримує пенсію, але внаслідок хвороби несе додаткові витрати на ліки, а відтак потребує матеріальної допомоги.

Позивачка просила стягнути зі своєї повнолітньої дочки 1000 грн на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням. На підтвердження своїх вимог, позивачем надані касові чеки на придбання ліків на загальну суму 1060 грн в місяць (а.с.38-39).

Відповідно до роз'яснень даних в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що у позивачки є ще дві працездатні дочки, а тому колегія суддів приходить до висновку, що на користь позивачки з відповідачки підлягає стягненню сума додаткових витрат в розмірі 350 грн.

З урахуванням вищезазначеного рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 205 СК України, ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 24 квітня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/3 частини прожиткового мінімуму на осіб непрацездатного віку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

Зазначене рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування в сумі 350 грн. щомісячно, починаючи з 23.02.2015 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: