Провадження № 2-5033/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне/

20 липня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарі Носачову А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом»янського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з - під арешту та заборони на його відчуження, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом про захист своїх прав, як боржника у виконавчому провадженні, шляхом звільнення з-під арешту майна, що належить їй на праві власності, та зняття заборони на відчуження всього нерухомого майна, що належить їй, які були накладені постановою головного державного виконавця ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження ВП № .03.2011 року.

Посилається в позові на те, що 18.03.2011 року постановою державного виконавця ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на все належне їй майно.

За наслідками перевірки виконавчого провадження начальником відділу було визнано дії державного виконавця в частині накладення арешту на все її майно, як боржника в виконавчому провадженні, такими, що не відповідають вимогам ст.ст.19 та 25 Закону України « Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця Мазура Ю.С. від 07.06.2011 року належне їй майно було звільнено з-під арешту.

В порушення вимог ч.3 ст.60 Закону державним виконавцем дана постанова на виконання відповідному органу направлена не була і постанова про накладення арешту на її майно є діючою.

27.04.2015 року вона з цього приводу звернулася до ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві, однак їй було відмовлено в виконанні будь-яких дій, направлених на виконання постанови державного виконавця, т.я. виконавче провадження знищено.

06.05.2015 року державним реєстратором їй було відмовлено в держаній реєстрації припинення арешту майна, оскільки постанови про накладення та зняття арешту з майна виносилися різними державними виконавцями.

Вважає, що такі дії відповідача є порушення вимог ст.ст.319, 321 та 391 ЦК України та її прав, як власника майна, а тому просить задовольнити позов.

Представник позивачки вимоги останньої в судовому засіданні підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час розгляду справи сповіщався належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

З точки зору п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Тобто, при розгляді справи, суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві від 18.03.2011 року було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Солом»янського районного суду м. Києва про стягнення з позивачки на користь КПДУОФЖ 782, 39 гр. заборгованості.

Цією ж постановою був накладений арешт на все майно, що належить позивачці, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачці в межах суми боргу.

Постановою начальника ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві від 06.06.2011 року про проведення перевірки було визнано дії головного державного виконавця Козака Р.П. при відкритті виконавчого провадження ВП № 25216438 від 18.03.2011 року такими, що не відповідають вимогам ст.ст.19, 25 Закону України « Про виконавче провадження» в частині накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1

Цією ж постановою головний державний виконавець Мазур Ю.С., в провадженні якого знаходився виконавчий документ, зобов»язаний був зняти арешт з майна боржника.

Постановою головного державного виконавця Мазура Ю.С. від 07.06.2011 року майно позивачки, на яке було накладено арешт постановою від 18.03.2011 року, було звільнено з-під арешту.

Дані обставини підтверджуються інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 06.05.2015 року було відмовлено в задоволенні заяви позивачки про зняття арешту з майна на підставі постанови державного виконавця від 07.06.2011 року.

/ а.с. 5 - 6; 11 - 15 /

Представник позивачки в судовому засіданні підтвердила, що рішення державного реєстратора позивачкою не оскаржувалося.

Як встановлено вище, позивачка була боржником у виконавчому провадженні ВП № 25216438, тобто звернулася до суду за захистом своїх прав, як боржника у виконавчому провадженні, шляхом звільнення з-під арешту майна, що належить їй на праві власності.

Підстави для зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з даною нормою закону якщо особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 60 цього Закону до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття арешту з цього майна може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Таким чином, у позовному провадженні підлягає захисту порушене право власності у спосіб визнання права, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

При цьому божник у виконавчому проваджені не може бути позивачем у позовному провадженні про зняття арешту з майна.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року / з наступними змінами/ за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно.

Виходячи з цього, божник у виконавчому проваджені не може бути позивачем у позовному провадженні про зняття арешту з майна.

Згідно з ч.5 ст.60 даного Закону у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

З даної норми закону випливає, що під час вирішення такого спору з»ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв»язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах.

Що стосується заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов»язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень при проведенні виконавчих дій з боку органів державної виконавчої служби, вони підлягають розгляду за правилами розділу VІІ ЦПК України щодо судового контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки.

Керуючись ст.60 Закону України « Про виконавче провадження», ст.ст.3-4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом»янського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з - під арешту та заборони на його відчуження відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: