Справа № 152/1312/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 жовтня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та на утримання матері дитини,

встановив:

17.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, в якому зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15.11.2009 року.

Від шлюбу вона та відповідач мають трьох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень на кожну щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення ними повноліття, та на її утримання в розмірі по 300 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином ОСОБА_8 трирічного віку, зсилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та не бажає цього робити, угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто.

На даний час вона сама доглядає за дітьми, їй одній важко утримувати дітей, так як потрібно купувати продукти харчування, одяг, ліки та інше. Вона отримує допомогу на утримання дітей, яка є єдиним джерелом її доходів.

Натомість відповідач працездатний, офіційно ніде не працює, але отримує нерегулярний значний дохід від тимчасових заробітків в м. Вінниця, де виконує ремонтні роботи в будинках, заробляючи приблизно 10000 грн. щомісячно. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, тому він може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дітей та на її утримання.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 28.01.2015 року, заявлені вимоги підтримали. Просили стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, та на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_8 трирічного віку.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 суду пояснили, що відповідач проживає окремо від сімї протягом останніх семи місяців, коштів на утримання дітей не надає. Відповідач має нерегулярні та мінливі доходи, офіційно не працевлаштований, наймається на заробітки, тому його дохід встановити не можливо, у звязку із чим просять аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просять стягувати з відповідача на користь позивачки щомісячно в сумі по 500 грн. на утримання кожної дитини та на своє утримання в сумі по 300 грн., викликаний тим, що діти повинні отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Вважають, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на утримання кожної дитини та на її утримання в розмірі по 300 грн., так як є працездатним, фізично здоровим. Інших осіб на утриманні відповідач не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. Позивачка влаштувалася на роботу, не дивлячись на те, що найменша дитина народилася тільки кілька місяців тому, оскільки коштів, що виплачуються УСЗН Шаргородської РДА на утримання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в сумі 1766 грн. не вистачає. Тому позивачка працює та отримує заробітну плату в розмірі 1400 грн., яку також витрачає на утримання дітей, щоб забезпечити дітям належне утримання та виховання. Позивачці не вистачає коштів на своє утримання через низьку заробітну плату. Через те, що відповідач від утримання дітей та позивачки ухиляється, то її сімя перебуває в скрутному матеріальному становищі. Вважають, що позивачка та відповідач перебувають у нерівних умовах, оскільки позивачка займається утриманням дітей, а відповідач від їх утримання ухиляється.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4, що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01.09.2015 року (а.с.43), в судовому засіданні позов визнали частково. Суду пояснили, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 та синів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в сумі по 350 грн. на кожну дитину, а також на утримання дружини до досягнення сином ОСОБА_8 трирічного віку в розмірі 50 грн. Просять розмір аліментів визначити у твердій грошовій сумі, так як стабільного заробітку відповідач не має, не працює, наймається на тимчасові заробітки. З приводу працевлаштування в Шаргородський районний центр зайнятості відповідач не звертався. Відповідач фізично здоровий, працездатний, інших осіб на утриманні, крім дочки ОСОБА_10 та синів ОСОБА_9 та ОСОБА_8, не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Відповідач власного житла, земельної ділянки не має, на своє утримання коштів не витрачає, так як проживає з батьками, які його утримують через відсутність роботи. На утримання дітей відповідач надав позивачці з початку 2015 року 300 грн., проте більше позивачка не хотіла брати в нього коштів.

Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №077542 (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що вбачається із свідоцтв про народження серії 1-АМ №164476, І-АМ № 216226, І-АМ № 316074 (а.с.5-7).

Діти сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживають з матірю та знаходяться на її утриманні, що вбачається із довідок Михайлівської сільської ради від 07.08.2015 року за №№1282, 1283 (а.с.8,9).

Позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу при народженні дитини (на двох дітей): зокрема з січня 2015 року по липень 2015 року включно отримала допомогу в сумі 906,25 грн. за кожен місяць, за серпень 2015 року 12946,25 грн., за вересень 2015 року 1766,25 грн., що вбачається із довідки Управління соціального захисту населення Шаргородської РДА від 08.09.2015 року за №01-10/1943 (а.с.36).

Як встановлено судом, коштами, що виплачуються позивачці на утримання двох дітей сторін УСЗН Шаргородської РДА, позивачка розпоряджається самостійно, без участі відповідача.

Зокрема, як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1, 12946,25 грн., що були виплачені в серпні 2015 року, вона повністю витратила, придбавши дитяче ліжко та колиску.

Згідно акта №329 від 18.09.2015 року, складеного комісією в складі депутата Михайлівської сільської ради та сусідів позивачки, який затверджений Михайлівською сільською радою, а також інформації, наданої Михайлівською сільською радою від 21.09.2015 року за №02-18-126, позивачка ОСОБА_1 власного підсобного господарства, власної худоби немає (а.с.39-40).

Крім того, судом встановлено, що позивачка працює вчителем у Федорівському НВК, отримує заробітну плату в середньому 1400 грн. на місяць за неповну ставку, що визнається сторонами і не потребує додаткового доказування.

Відповідач ОСОБА_3 з 30.06.2011 року по 02.01.2015 року працював підсобним робочим в ПП «Золотий колос», де отримував заробітну плату, звільнений з роботи за угодою сторін, згідно із ст. 36 КЗпП України, що підтверджується довідкою про заробітну плату та копією трудової книжки серії АХ №816127 (а.с.22, 28).

Як вбачається з довідки Михайлівської сільської ради від 01.09.2015 року №1367 відповідач ОСОБА_3 з 02.01.2015 року по даний час на території сільської ради не працює (а.с.21).

Крім того, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні ОСОБА_3, що він не має власного житла та земельної ділянки, проживає з батьками, власного господарства не має, що не заперечується відповідачкою.

Судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні ОСОБА_3, що він фізично здоровий, працездатний, тому суд вважає, що відповідач може працювати та надавати допомогу на утримання дітей, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати.

Крім того, з пояснень в судовому засіданні відповідача встановлено, що інших осіб, крім дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, останній на утриманні не має.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на утримання дітей, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, майже весь обсяг обовязків, повязаних з утриманням дочки та синів, починаючи з січня 2015 року і по теперішній час, покладено на позивачку, з якою проживають діти, що ставить її сімю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної щомісячної матеріальної допомоги на утримання дітей.

Як встановлено судом, позивачка працює на неповну ставку у Федорівському НВК, а також сама здійснює догляд за трьома дітьми, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе на належному рівні, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в повному обсязі, тобто в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дітей на придбання одягу, ліків та продуктів харчування, без участі відповідача, який від матеріального утримання дочки та синів, починаючи з січня 2015 року, ухиляється. Ці ствердження знайшли підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, проаналізованими вище.

Також, суд встановив, що відповідач молода та працездатна людина, яка не працює та не має стабільного заробітку (доходу), проте медичних протипоказань щодо працевлаштування не має та належних і допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися або пошуків роботи, суду не представив.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дітей.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей з січня 2015 року і обсяг обовязків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, проте, відповідач на даний час не має постійного місця роботи і стабільного доходу, тому, позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню.

При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі з метою забезпечення інтересів дітей на отримання стабільної матеріальної допомоги від батька, оскільки позивачка наполягає на цьому, відповідач не заперечує щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі, а також, виходячи з вимог ст.184 СК України, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід.

Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 400 грн. щомісячно, починаючи з 17.08.2015 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття, враховуючи, що дохід відповідача носить не стабільний характер.

При цьому, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно, суд виходить із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років… Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки до досягнення сином ОСОБА_8 трирічного віку, підлягає частковому задоволенню, враховуючи матеріальний стан позивачки.

Крім того, суд вважає, що аліменти на утримання позивачки слід визначити в сумі по 150 грн. щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_8 трирічного віку, враховуючи що на даний час відповідач не працює та не має стабільного доходу, проте, є працездатним і не позбавлений можливості працювати та надавати кошти на утримання дружини, з якою проживає дитина.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 487,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 84, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 84, 180-184, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та на утримання матері дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, українця, громадянина України, не працюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 (чотириста) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17.08.2015 року і до їх повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, українця, громадянина України, не працюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 150 (сто пятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 17.08.2015 року, до досягнення сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, трирічного віку.

В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя