АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Одринської Т.В., Корнієнка В.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування спільним майном,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 15 грудня 2014 року (а.с. 34-37), просила: визначити розмір ідеальних часток в праві спільної сумісної власності на квартиру-секції №106,107 у приміщенні гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 за нею на 3/1000 частини, а за ОСОБА_3 на 2/1000 частини; визнати за нею право власності на 3/1000 частини в секції №106,107 у приміщенні гуртожитку за адресою АДРЕСА_1; встановити наступний порядок користування приміщеннями секцій: в її особисте користування надати житлову кімнату №106, в особисте користування ОСОБА_3 надати житлову кімнату №107, у спільне користування надати коридор та санвузол; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено.

Визначено розмір ідеальних часток в праві спільної сумісної власності на квартиру-секції №106,107 у приміщенні гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на 3/1000 частини, за ОСОБА_3 на 2/1000 частини.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/1000 частки в секції №106,107 у приміщенні гуртожитку за адресою АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/1000 (1/500) частки в секції №106,107 у приміщенні гуртожитку за адресою АДРЕСА_1.

Встановлено наступний порядок користування приміщеннями секції: виділено в особисте користування ОСОБА_3 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 житлову кімнату №106 площею 16,7 кв.м.; виділено в особисте користування ОСОБА_3 житлову кімнату №107 площею 11,2 кв.м.

В спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишено коридор площею 2,7 кв.м. та санвузол пл..3,1 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_4 судові витрати на користь держави в сумі 494 грн. 40 коп., з ОСОБА_3 - 730 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. та за проведення експертизи 250 грн., а всього стягнуто 1750 гривень.

З вказаним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 повному обсязі. Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд безпідставно зменшив частку відповідача у праві спільної сумісної власності, відсутність доказів витрат позивача на правову допомогу.

Судове засідання проводилося в присутності сторін та їх представників.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, що зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягають до задоволення частково, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Матеріалами справи підтверджуються та не заперечуються сторонами у справі наступні обставини. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2008 року по 24 квітня 2014 року. В шлюбі народилася донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу у відповідності до договору купівлі-продажу (а.с. 8) від 25 липня 2012 року подружжям було придбано 1/200 частину в праві власності на будівлю гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, а саме дві кімнати №106 житловою площею 16,7 кв. м. та 107 житловою площею 11,2 кв.м., санвузол площею 2,7 кв.м. та коридор площею 3,1 кв.м.

Після розірвання шлюбу, сторони фактично визначили між собою порядок користування квартирою: ОСОБА_4 проживає в кімнаті №106 площею 16,7 кв.м. разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_3 займає кімнату №107 площею 11,2 кв.м., коридор та санвузол знаходяться в спільному користуванні сторін.

Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №158 складеного 01.10.2014 року судовим експертом ОСОБА_6 розподіл секції № 106 та № 107 у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 між двома співвласниками з технічної точки зору, не представляється можливим. У відповідності до вищевказаного висновку експерт надає можливий варіант з технічної точки зору встановлення порядку користування секцією між двома співвласниками (без переобладнань).

За висновком експерта можливим є виділення в особисте користування на першу частину, що складає 3/1000 частки виділити житлову кімнату №106 площею 16,7 кв.м. В особисте користування на другу частину, що складає 2/1000 частки виділити кімнату №107 11, 2 кв.м. а коридор площею 2,7 кв.м. та санвузол площею 3,1 кв.м. залишити в спільному користуванні сторін.

Вирішуючи спірні правовідносини місцевий суд виходив з того, що частка ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності підлягає збільшенню у зв'язку з проживанням з нею неповнолітньої доньки, а за відсутності згоди сторін щодо порядку користування майном, такий порядок має бути встановлений у судовому поряду у спосіб, визначений експертом.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується за наступних підстав.

У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям на час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.ст. 355-356, 368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена , якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син,дочка, за умови, що розмір аліментів , які вони одержують , недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе за певної умови: якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.

В матеріалах справи відсутні докази у підтвердження наявності обставин, що як наслідок мали б бути підставою для застосування норм сімейного законодавства щодо збільшення частки одного із подружжя, сторони у справі, у спільній сумісній власності. З урахуванням викладеного, висновок місцевого суду, щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про збільшення частки у спільному майні, є передчасним та таким, що не ґрунтується на нормах закону. За таких обставин частки сторін у спільному нерухомому майні є рівними та складають по 1/400 частин у кожного. Вимоги про визнання за сторонами права власності на відповідні частки також є обґрунтованими, оскільки дане питання є спірним та потребує судового врегулювання.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з обставин, встановлених судом першої інстанції, які не оскаржувалися сторонами, після розірвання шлюбу, сторонами був встановлений порядок спірною квартирою-секцією, за яким у користуванні позивачки з дитиною перебуває кімната №106 площею 16,7, а у відповідача кімната №107 площею 11,2, коридор та санвузол знаходяться у спільному користуванні. Саме такий порядок користування спірним нерухомим майном, був запропонований судовим експертом ОСОБА_6, у висновку експертного будівельно-технічного дослідження №158 від 01.10.2014 року, із вказівкою, що даний варіант є єдиний можливий з технічної точки зору (без переобладнань).

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині слід відмовити, оскільки сторонами вже встановлений порядок користування спірним житлом, який відповідає технічним умовам, докази порушення відповідачем встановленого порядку відсутні, повторне закріплення вже існуючих домовленостей між сторонами в судовому порядку, є безпідставне та не відповідає положенням ст.ст. 1, 3 ЦПК України.

Перевіряючи доводи апелянта, щодо правомірності висновків місцевого суду про відшкодування відповідачем позивачці судових витрат за проведення експертного дослідження та витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 19 вересня 2014 року уклала договір про надання юридичних послуг з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7. У п. 4.1. цього договору визначено розмір грошової суми, яку замовник ОСОБА_4 мала сплатити у загальному розмірі 3000 гривень. Розрахунку даної суми правової допомоги матеріали справи не містять. При цьому в матеріалах справи також відсутні будь-які належні докази у підтвердження здійснення цієї сплати позивачем. Внаслідок цього вимоги ОСОБА_4 про відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок відповідача не підлягають до задоволення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що не є судовими витратами і витрати позивача, понесені на оплату здійснення будівельно-технічного дослідження від 01 жовтня 2014 року, оскільки воно здійснено в позасудовому порядку і може охоплюватися лише поняттям шкоди, спричиненої в ході відновлення порушеного права особи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, яким слід визнати за сторонами право власності у рівних частинах на спільне сумісне майно: секції № 106, 107 у приміщенні гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовити за їх безпідставністю і недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування спільним майном - задовольнити частково.

Визначити розмір часток в праві спільної власності на квартиру-секцію №106-107 у приміщення гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 за сторонами в рівних частинах, а саме: за ОСОБА_4 на 1/400 частин, за ОСОБА_3 на 1/400 частин.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 1/400 частину об'єкта права спільної сумісної власності: квартиру-секцію № 106-107 у приміщенні гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням, відшкодування їй витрат на правову допомогу та проведення експертизи - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на користь держави в сумі 494 грн. 40 коп., з ОСОБА_3 - 730 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : (підпис) Г.Л. Карпушин

Судді: (підпис) Т.В. Одринська (підпис) В.І. Корнієнко

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин