Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року по справі №376/14,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва, як компетентного суду, з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року по справі №376/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про вручення виклику до суду, про причини неявки суд не повідомила.

Представник заінтересованої особи - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в судове засідання не з'явився, представник Матвіїв І.А. подала до суду додаткові пояснення на заяву про скасування рішення третейського суду, які приєднано до спави (а.с181-183), разом з клопотанням про розгляд справи у її відсутність.

Заінтересована особа - ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.389-4 Цивільного процесуального кодексу України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду, наведені заявником підстави для скасування рішення третейського суду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, оглянувши матеріали справи Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків за №376/14, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» на розгляд до третейського суду може бути переданий спір за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремою письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода є підставою для передачі спору на розгляд третейського суду, а в деяких випадках - і підставою для створення та діяльності такого суду. Таким чином, належність форми і змісту третейської угоди, наявність у ній всіх істотних умов, передбачених законом, є первинною та обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду, а відтак - і третейського рішення.

Отже, обов'язковою умовою для розгляду спору в третейському суді є наявність третейської угоди між сторонами.

Судом встановлено, що 20 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №991/503/08.

Як передбачено у п.6.2 Генерального договору про надання кредитних послуг №991/503/08 від 20 серпня 2008 року, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатолівною Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Білоконем Юрієм Миколайовичем в порядку черговості, вказаному у цьому пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

В забезпечення виконання зобов'язань Генерального договору про надання кредитних послуг №991/503/08 від 20 серпня 2008 року, 20 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_1 укладено Договір поруки №991/423-П-991/503/08.

Як передбачено у п.5.2 Договору поруки №991/423-П-991/503/08 від 20 серпня 2008 року, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатолівною Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Білоконем Юрієм Миколайовичем в порядку черговості, вказаному у цьому пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року №1-рп/2008 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) від 10 січня 2008 року, визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Згідно абз. 5 п.4 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційного Суду України, третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України «Про третейські суди», є здійснення ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів у цивільних і господарських правовідносинах у межах прав, визначеного частиною п'ятою статті 55 Конституції України.

Третейський суддя - фізична особа, призначена чи обрана сторонами у погодженому сторонами порядку або призначена чи обрана відповідно до цього Закону для вирішення спорів у третейському суді. (стаття 2 Закону України „Про третейські суди")

Відповідно до положень статті 14 Закону України „Про третейські суди" сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода. У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до статті 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов'язковий чи рекомендаційний характер.

Відповідно до 17 Закону України „Про третейські суди" формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду. Формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами. Сторони та призначені чи обрані ними третейські судді при призначенні чи обранні у відповідних випадках третейських суддів або головуючого складу третейського суду повинні забезпечувати додержання вимог цього Закону.

Судом встановлено, що на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року по справі №376/14 (третейський суддя Мороз О.А.) позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Присуджено стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по Договору кредиту в сумі 348 460 грн.30 коп. та третейський збір в розмірі 3884 грн.61 коп.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Підстави для скасування рішення третейського суду визначені у статті ст.389-5 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішенні питання, які виходять за межі третейської угоди, або цим рішенням вирішенні питання , які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішенні питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону ;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Звертаючись до суду, заявник ОСОБА_1 просить скасувати рішення третейського суду мотивуючи тим, що про час та місце розгляду справи третейський суд не повідомив відповідача ОСОБА_1, як учасника третейського розгляду, чим позбавив відповідача можливості реалізувати своє право на участь у розгляді справи в третейському суді, висунути свої заперечення в частині пред'явлення банком вимог до відповідача, як поручителя, зважаючи на те, що предметом дослідження в третейському суді були додаткові угоди до кредитного договору, який укладено з ОСОБА_2, про наявність яких поручителю стало відомо лише зі змісту рішення третейського суду, в той же час межі відповідальності поручителя є окремими предметом доказування, однак третейський суд не надав оцінку склавшимся відносинам та передчасно ухвалив рішення про задоволення позову.

Аналізуючи наявні у справі докази, наведені заявником підстави для скасування рішення третейського суду, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 при укладенні договору поруки, який містить у собі третейське застереження, самостійно обрала спосіб захисту своїх прав у разі виникнення спору - саме у третейському суді, де безпосередньо сторонами договору визначено третейських суддів, які мають розглядати спір у третейському суді, письмова форма третейської угоди сторонами дотримана, доказів, які мали підтвердити, що заявник, як сторона кредитного договору, у встановленому порядку зверталась з вимогою щодо оспорювання третейського застереження, суду не надано.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про третейські суди» учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Відповідно до ст. 39 Закону України „Про третейські суди" передбачено, що третейський розгляд здійснюється у засіданні третейського суду за участю сторін або їх представників, якщо сторони не домовилися про інше щодо їхньої участі в засіданні. Третейський суд вправі визнати явку сторін у засідання обов'язковою. Сторонам має бути направлене повідомлення про день, час та місце проведення засідання третейського суду не пізніше ніж за 10 днів до такого засідання. Повідомлення направляється або вручається в порядку, визначеному статтею 15 цього Закону. Третейський суд під час розгляду справи повинен забезпечити додержання принципу змагальності сторін, рівні можливості та свободу сторонам у наданні ними доказів і у доведенні перед третейським судом їх переконливості.

Рішення третейського суду приймається після дослідження усіх обставин справи третейським суддею, що одноособово розглядав справу, або більшістю голосів третейських суддів, які входять до складу третейського суду. Рішення оголошується у засіданні третейського суду. (ч.1 ст. 45 Закону України «Про третейські суди»)

Відповідно до положень статті 52 Закону України «Про третейські суди» з питань, що виникають у процесі розгляду справи і не стосуються суті спору, третейський суд постановляє ухвали.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_1 не доведено наявність підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року по справі №376/14, оскільки третейським судом ухвалене рішення з питань, які не виходили за межі третейської угоди, в той же час заявник ОСОБА_1 звернулась до компетентного суду із заявою про скасування рішення третейського суду з підстав, які не передбаченні ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та ст.389-5 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки зазначеними правовими нормами не передбачено підстав для розгляду компетентним судом заяв про скасування рішення третейського суду у разі порушення прав учасника третейського розгляду на участь у розгляді справи в третейському суді.

В той же час, місцевий загальний суд, як компетентний суд, не перевіряє рішення третейського суду на відповідність нормам матеріального або процесуального права, а лише на дотримання процедурних вимог, які встановлені Законом України «Про третейські суди», при цьому рішення третейського суду може бути скасовано лише з підстав, визначених у ст.389-5 Цивільного процесуального кодексу України, однак в межах розгляду даної справи підстав для скасування рішення третейського суду судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року по справі №376/14, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 14, 17, 34, 39, 45, 52 Закону України «Про третейські суди», ст. ст.209-210, 389-1, 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 березня 2014 року по справі №376/14.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я