Головуючий суду 1 інстанції - Олійник С.В.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 431/356/15-ц
Провадження № 22ц/782/416/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Назарової М.В.

суддів - Лозко Ю.П., Романченка В.О.

при секретарі - Козубській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань апеляційного суду Луганської області в місті Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Кредитної спілки «Імперіал ЛТД»

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД», треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання договорів поруки припиненими, -

В С Т А Н О В И Л А :

02 лютого 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» (далі - КС «Імперіал ЛТД) заборгованість за кредитним договором у розмірі 24268,69 грн., посилаючись на те, що позичальник відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином взяті на себе за кредитним договором № 1943 від 27 лютого 2012 року зобов'язання, внаслідок чого станом на 29 січня 2015 року утворилася заборгованість у вказаній сумі. Оскільки відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є поручителями кожен відповідно до укладених між сторонами 27 лютого 2012 року договорів поруки, то позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором солідарно зі всіх відповідачів. Згодом позивач змінив свої вимоги та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 06 травня 2015 року у сумі 20595,32 грн.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 29 квітня 2015 року звернулися із зустрічним позовом, підставами якого зазначали те, що оскільки в договорах поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки як така, що суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Оскільки кінцевим терміном пред'явлення вимоги до відповідачів з боку позивача є 27.02.2013 року, а до суду позивач звернувся лише 02 лютого 2015 року, то вважають поруку припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 червня 2015 року позов КС «Імперіал ЛТД» задоволено частково: стягнуто з позичальника ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 1943 від 27 лютого 2012 року 15980,34 грн. та судові витрати 243,60 грн.; в задоволенні позовних вимог КС «Імперіал ЛТД» про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено за необґрунтованістю.

Зустрічний позов поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено та припинені договори поруки від 27 лютого 2012 року, укладені між вказаними поручителями та КС «Імперіал ЛТД», стягнуто з КС «Імперіал ЛТД» судові витрати 243,60 грн. на користь ОСОБА_4

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду в частині щодо припинення договорів поруки, укладених між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в забезпечення кредитного зобов'язання ОСОБА_2, скасувати; скасувати рішення в частині стягнення з апелянта судового збору 243,60 грн., посилаючись на неповне з'ясування всіх обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов КС «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2 частково та стягуючи з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 15980,34 грн., суд першої інстанції з посиланням на вимоги ст.ст. 525, 526, 527, 551, 629 ч. 1, 1054 ЦК України виходив з обґрунтованості позовних вимог з огляду на неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором з урахуванням фактично сплачених 4615 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову КС «Імперіал ЛТД» до поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до КС «Імперіал ЛТД» про припинення договорів поруки, суд посилався на те, що кредитним договором не встановлено строку, після якого припиняється порука, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Позивач в порушення вимог ст. 559 ЦК України звернувся до суду лише 09.04.2014 року, матеріали справи не містять відомостей про інформованість поручителів та їх згоди на збільшення розміру їх відповідальності, договорами поруки не передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення поручителів та укладення окремої угоди, тому вказане є підставою як для відмови у задоволенні первісного позову у наведеній частині, так і для задоволення зустрічного позову.

При цьому судом встановлено, що між КС «Імперіал ЛТД» (Кредитодавцем) та ОСОБА_2 (Позичальником) 27 лютого 2015 р. укладено кредитний договір № 1943 (далі - Договір), відповідно до умов якого спілка надала відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 26600 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання зі сплатою за користування кредитом відповідно до п. 3.1 Договору 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредит строком на 12 місяців від дня отримання кредиту /а.с. 4-5, 12/, які фактично отримано позичальником 27 лютого 2012 року /а.с. 13/.

Для забезпечення виконання кредитного договору № 1943 від 27.02.2012 року КС «Імперіал ЛТД» з кожним із відповідачів окремо 27 лютого 2012 року укладено договори поруки - з ОСОБА_3- № 1943/1, з ОСОБА_4 - № 1943/2, ОСОБА_5 - № 1943/3, ОСОБА_6 - № 1943/4, ОСОБА_7 - № 1943/5 /а.с. 6, 7, 8, 9, 10 відповідно/.

Згідно з пунктом 1.1 зазначених договорів поруки поручителі зобов'язувалися відповідати солідарно в повному обсязі перед КС «Імперіал ЛТД» за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № 1943 від 27.02.2012 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

В порушення взятого на себе зобов'язання позичальник ОСОБА_2 не виконував всі умови договору належним чином, у зв'язку із чим за ним станом на 06.05.2015 року утворилась заборгованість в сумі 20595,32 грн., яка складається із: заборгованості зі сплати основного боргу - 13500,00 грн., заборгованості зі сплати відсотків - 7095,32 грн. /а.с. 131/.

Оскільки відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 31.03.2015 року на виконання кредитного договору сплачена заборгованість у розмірі 4615 грн., яка не врахована при складенні розрахунку заборгованості, то задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на користь КС «Імперіал ЛТД» 15980,34 грн., судом першої інстанції ця сума врахована.

Вказані обставини ніким не оскаржуються, як не оскаржується і відмова суду у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості із поручителів - відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Єдиним доводом апеляційної скарги є те, що порука ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не припинена, оскільки судом не взято до уваги те, що 05 березня 2013 року КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 уклали додатку угоду до кредитного договору № 1943 від 27.02.2012 року, якою збільшили термін дії кредитного договору до 27.02.2015 року; цього ж дня КС «Імперіал ЛТД» було попереджено всіх поручителів та ОСОБА_2 про несплату кредиту, про що свідчать підписи ОСОБА_2 та всіх поручителів на листі-повідомленні. Тобто про збільшення терміну кредитної лінії поручителям було відомо.

Розглядаючи справу за цим доводом апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Апелянтом до апеляційної скарги надано копію додаткової угоди № 1, укладеної 05 березня 2013 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2, про зміну пункту 2.1. Договору кредитної лінії № 1943 від 27.02.2012 року щодо строку кредиту - з 12 на 36 фактичних місяців від дня отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом (а.с. 168).

Щодо листа-повідомлення від 05 березня 2013 року (а.с. 169), то останній не може свідчити про належне повідомлення поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про збільшення терміну дії договору кредитної лінії, оскільки стосується іншого кола осіб, ніж поручителі за договором № 1943, а саме - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8

В цій частині слушними є заперечення ОСОБА_4, ОСОБА_5 про те, що вказаний лист-повідомлення стосується іншого кредитного договору № 2908, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2, за яким поручителями крім них, ОСОБА_3, ОСОБА_9 є також і ОСОБА_8

Позовна заява КС «Імперіал ЛТД» також містить відомості про укладення кредитного договору № 1943 на 12 місяців /а.с. 2/, як і графік погашення платежів на 12 місяців, наданий представником апелянта в судовому засіданні.

Представник апелянта в суді апеляційної інстанції пояснив, що інших доказів належного повідомлення ОСОБА_5 про збільшення дії кредитного договору №1943 з 12 до 36 місяців немає.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника /п.4.1/ не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, суд дійшов висновку про те, що у разі застосування частини четвертої статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів повинен обраховуватись з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Оскільки боржник ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 27 лютого 2013 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, встановивши строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), то колегія суддів доходить висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Такий строк для останнього платежу за графіком, що є Додатком до Договору згідно п. 3.3, є 27 серпня 2013 року, а до суду позивач звернувся лише 02 лютого 2015 року /а.с. 2/.

Тому колегія суддів погоджує висновок суду про задоволення зустрічного позову та зауважує наступне.

Практика Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладена в Постанові № 6-243цс14 від 04 лютого 2015 року, свідчить про те, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя, іпотекодавця передбачених частиною першою статті 559, частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Таким чином, права поручителя, іпотекодавця підлягють судовому захисту за його позовом шляхом визнання поруки (іпотеки) такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки (іпотеки) чи шляхом припинення зобов'язання за договором.

Враховуючи те, що суд відповідно до норм статей 10, 11 ЦПК України розглядав справу в межах заявлених вимог - про визнання договорів поруки припиненими, саме щодо цих правовідносин містяться в мотивувальній частині правові висновки, суд правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а допущена судом помилка в резолютивній частині рішення не призвела до неправильного вирішення спору, і відтак не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення з одних лише формальних міркувань.

Тому судова колегія вважає, що довід апеляційної скарги не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: