Справа № 2/593/69/2015
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" липня 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.
при секретарі Паньків М.М.
за участі позивачки ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 , третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя про визнання права на проживання,-
В С Т А Н О В И В :
Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , вказуючи на те, що їм житловою комісієї в/ч НОМЕР_1 у 2005 році на законних підставах було надано для проживання приміщення АДРЕСА_1 , яке в подальшому вони реконструювали у двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , і хоч в даний час будинок, в якому знаходиться зазначена квартира, здано в експлуатацію як житловий, однак в/ч НОМЕР_1 відмовилася визнати за ними право на проживання у вищевказаній квартирі, а поскільки вони вважають, що мають право на проживання у зазначеному реконструйованому за їх кошти житлі, звернулися до суду з позовом про визнання за ними права на проживання у ньому.

Ухвалою Бережанського районного суду від 13 березня 2015 року у якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору притягнуто квартирно-експлуатаційний відділ м.Тернополя.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 позовні вимоги, викладені ним у заяві, підтримала,проситьїхзадоволити. В обґрунтування заявлених вимог далапояснення, які за своїм змістом аналогічні змісту позовної заяви та доданим до справи їїписьмовим поясненням.

Позивач ОСОБА_5 судове засідання не з`явився, подавсуду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить йогозадоволити.

Представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 позовуне визнав, подав суду письмове заперечення заявленим вимогам та просить в задоволенні позовувідмовити. В обґрунтування заперечень проти позову послався на те, що юридично квартири АДРЕСА_1 не існує. Поряд з цим він визнав той факт, що фактично така квартира є і має всі ознаки житла, іпозивачі в нійпроживають на законнихпідставах так як рішенням комісії їх було вселено у зазначене приміщення, а рішення про їх виселення судом не приймалося. Також визнав, що спірна квартира реконструйована іпридатнадля проживання і фактично позивачі в ній проживають, а отже, право позивачів на проживання у зазначеному житлі не порушене і воно ніким не оспорюється, а тому сам предмет спору у даній справі відсутній. Далі представник відповідача пояснив,що військова частина НОМЕР_1 не може бутивідповідачем за заявленими вимогами, оскільки не в її компетенції вирішувати житлові питання позивачів, відання цьогопитання належить до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя.

Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя в судове засіданняповторно не з`явився, хоч був належним чином повідомленим про день і час розгляду зазначеної справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення йому судових повісток, а тому суд у відповідності із вимогами ст. 36 ЦПК України вирішив розглядати справу у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та представника відповідача в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги позивачів слід задоволити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, й визнання права особи.

Згідно ч.3 ст. 326 ЦК України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Як вбачається із ст. 1 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" № 3046-111 від 7 лютого 2002 року із відповідними змінами, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, тощо.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюється у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Положеннями ч.І ст. 382 ЦК України встановлено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Як вбачається із ч.І ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 з 20 червня 1992 року і по 22 листопада 2013 року, тобто понад двадцять років, служив у Збройних Силах України. На день розгляду справи звільнений з військової служби за станом здоров`я. ОСОБА_4 разом із своєю дружиною ОСОБА_1 , яка є також військовослужбоцем (17 років і 6 місяців служила в Збройних Силах України у в/ч НОМЕР_2 м.Бережани, на підставі п.6 ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнена з військової служби у відставку за віком) та сином ОСОБА_5 ( військовослужовець в/ч НОМЕР_3 (перебуває в АТО ) зареєстровані та постійно проживають в АДРЕСА_3 , так як ні він, ні члени його сімї іншого житла не мають, однак на день розгляду справи на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 не перебувають.
Вищенаведене підтверджується поясненнями позивачки ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_4 і дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а саме: рішенням Бережанського районного суду від 10 лютого 2014 року, пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Управлінням Пенсійного Фонду на імя ОСОБА_1 , посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим 12 лютого 2014 року військовим комісаріатом ОРВК на імя ОСОБА_4 , довідками № 1-212, № 1-213 і № 1-214, виданими ОКМБТІ від 2 грудня 2014 року та не заперечується представником відповідача.

Із долученого до матеріалів справи витягу з протоколу № 7, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , видно, що 17 серпня 2005 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 у будинку по АДРЕСА_4 був проведений розподіл та виділення приміщень для тимчасового поліпшення житлових умов військовослужбовцям. Цей же протокол свідчить про те, що цього ж числа позивачу майору ОСОБА_4 житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було виділено для проживання приміщення АДРЕСА_5 , в якому він разом із сімєю проживає по даний час, що в свою чергу є свідченням того, що позивач ОСОБА_4 у займаному ним приміщенні проживає із сімєю на законних підставах.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бережанської міської ради № 302 від 12 грудня 2006 року надано дозвіл в/ч НОМЕР_1 на реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_4 .

На підставі рішень Бережанської міської ради № 721 від 26 травня 2005 р. та № 552 від 03 квітня 2008 р. військовій частині НОМЕР_1 , де розташоване військове містечко і спірний будинок, в постійне користування передано земельну ділянку площею 0,4289 га, що стверджується Державним актом серії ЯЯ № 296329, виданим 06 червня 2008 року головою Бережанської міської ради та начальником управління земельних ресурсів в Бережанському районі.

Спільним наказом начальника Бережанського гарнізону № 18 від 23 листопада 2009 р. та начальника КЕВ м. Тернопіль № 614 від 27 листопада 2009 р. було створено комісію для переведення адміністративної будівлі 2/1 АДРЕСА_4 в гуртожиток для проживання сімей військовослужбовців та прийняття в експлуатацію. Згідно акту № 3017 від 01 грудня 2009 року даний адмінбудинок переведений у гуртожиток для проживання сімей військовослужбовців, реконструйованого за кошти фізичних осіб.

Рішенням виконавчого комітету Бережанської міськради № 377 від 15 грудня 2011 року надано дозвіл в/ч НОМЕР_1 на виготовлення попередніх планувальних рішень з метою реконструкції адміністративного будинку АДРЕСА_6 під багатоквартирний будинок.

Декларації про готовність об"єкта до експлуатації № ТП 11 від 19 травня 2014 р. та № ТП 77 від 13 лютого 2015 р. свідчать про те, що спірне приміщення є житловим будинком з квартирами, придатне до експлуатації. Про це, зокрема, свідчить і відмітка (штамп) Бережанського МБТІ від 21 листопада 2011 року на зведеному оціночному акті будинковолодіння АДРЕСА_4 , в якому зазначено, що переобладнано адмінбудинок під житловий із конкретизацією житлової та нежитлової площі по кожній квартирі.

Пунктом 1 Постанови КМУ № 461 від 13 квітня 2011 р. "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" визначено, що прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а

пунктом 13 зазначеної Постанови передбачено, що зареєстрована Декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.
Той факт, що позовні вимоги позивачів про їх право на проживання у спірному приміщенні є підставними, підтверджується діями позивача ОСОБА_4 , який після поселення у виділене йому приміщення АДРЕСА_1 за власні кошти провів будівельні роботи по переведенню нежитлового приміщення в житлове, що підтверджується долученими до матеріалів справи договорами на газопостачання та водовідведення, оглянутим проектом газовідведення, технічними умовами водовідведення, представленими позивачами товарними чеками про купівлю ними будівельних матеріалів. Крім того, ОСОБА_4 укладалися договори із відповідними установами, які діють і по сьогоднішній день, по наданню комунальних послуг в житловому приміщенні, з приводу користування яким і виник спір.

Підставність позовних вимог позивачів на проживання у спірному приміщенні підтверджується договором № 10 найму житла в будинках КЕВ м.Тернопіль від 01 вересня 2006 року, згідно якого КЕВ м. Тернополя, як наймодавець і ОСОБА_4 , як наймач, уклали договір про те, що наймодавець надає наймачу та членам його сім`ї у безстрокове користування житлове приміщення у будинку за адресою АДРЕСА_3 .

Із оглянутої в судовому засіданні будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_4 , видно, що як і інші мешканці зазначеного будинку, які є зареєстровані в інших квартирах, позивач ОСОБА_4 та члени його сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_5 значаться зареєстрованими у квартирі

АДРЕСА_7 по реєстрації позивачів фактично визнано ними право на проживання у вказаному житлі.

Крім цього, в судовому засіданні зазначеного факту сторона відповідача не заперечила, а отже фактично визнала право позивачів на проживання у спірному житлі.

Із пояснень представника відповідача також видно, що позивач ОСОБА_7 звертався до командира військової частини НОМЕР_1 із проханням видати йому ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 і тим самим визнати за ним та членами його сім`ї право на проживання у зазначеному житлі, однак йому було відмовлено у цьому у звязку з тим, що вищевказаний будинок був адміністративним і лише в 2014 році реконструйований під 10-ти квартирний житловий будинок, крім цього позивач вже забезпечувався житлом за рахунок Міністерства оборони України, а тому він вичерпав своє право на забезпечення житлом.

В судовому засіданні представник позивача не заперечила того факту, що ОСОБА_4 дійсно надавалося житло, яке ним було приватизоване та згодом відчужене, однак такі дії були вимушені так як позивачам були необхідні кошти на лікування глави сімейства ОСОБА_8 , оскільки саме по стану здоровя він залишив військову службу та пішов у відставку.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила вищевказаний факт і пояснила, що незважаючи на те, що її чоловік деякий час проживав у с.Старичі, де він був забезпечений житлом, однак вона постійно працювала в м. Бережанах і, будучи також як і чоловік військовослужбовцем, постійно проживала у квартирі АДРЕСА_7 , яка документально була надана її чоловікові на проживання із сімєю. Зазначене приміщення вони за власні кошти відремонтували та з дозволу відповідача провели його реконструкцію: провели газ, воду, опалення, встановили сантехніку, за власні кошти встановили вікна, двері, водяні та газові лічильники. В даний час постійно проживають в місті Бережанах та іншого житла окрім спірного вони не мають, а тому просять їх вимоги задоволити.

Враховуючи пояснення відповідача суд вважає необґрунтованими його посилання на те, що військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем за заявленими позовними вимогами, виходячи із наступного.
Згідно п.1.11, 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ № 737 від 30 листопада 2011р. та зареєстрованої в МЮУ за № 24/20337 від 10 січня 2012 р. - усі питання, пов`язані із перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби на квартирному обліку із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішується за місцем проходження служби, перебування на обліку або в судовому порядку.

Із довідки № 26/1235 від 21 листопада 2006 р. , виданої МОУ КЕВ м. Тернопіль, вбачається, що будівля інв.2/1 (військове містечко) у АДРЕСА_4 є власністю Міністерства Оборони України, знаходиться на балансі в КЕВ м. Тернопіль та передана в постійне користування в/ч НОМЕР_1 , що стверджується актом прийняття - передачі основних засобів від 17 листопада 2014 року. Отже, військова частина НОМЕР_1 є управителем і користувачем вищезгаданого житлового будинку, у якому знаходиться спірна квартира і саме військова частина не визнала та заперечила право сторони позивача на проживання у цьому житлі, тобто вона є належним відповідачем по даному позову.

Не заслуговують на увагу і не приймаються судом також посилання сторони відповідача на те, що в даний час не проведено реєстрації згаданого житла, оскільки про такий факт відомості у Реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, бо законом не передбачено, що будівля (приміщення) набуває статусу житлового лише у випадку внесення таких відомостей у Реєстр речових прав на нерухоме майно. Сама сторона відповідача визнала і не оспорила той факт, що квартира АДРЕСА_7 за вищевказаною адресою фактично має всі ознаки житла і придатна для проживання.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані стороною та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто доказуванню не підлягають факти, визнані рішенням Бережанського районного суду від 10 лютого 2014 року, постановленого у цивільній справі № 2/593/545/2013 за позовом заступника Тернопільського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , квартирно-експлуатаційного відділу міста Тернополя та третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_7 про визнання договору найму житла недійсним та звільненння займаного ними приміщення, яке набрало законної сили і яким у задоволенні позову було відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Отже, оцінивши та всебічно перевіривши всі подані докази по справі, як в обґрунтування заявлених вимог так і в підтвердження заперечень проти позову, суд вважає, що у судовому засіданні підтверджено належними й допустимими доказами ті факти, що позивачі на підставі ордера правомірно вселені у спірне жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 . Позивачі з дозволу управителя майна - військової частини НОМЕР_1 за власний кошт здійснили реконструкцію і переобладнання зазначеного приміщення у жиле та придатне для проживання, вони є зареєстрованими у ньому й іншого житла в м.Бережани Тернопільської області не мають. А так як відповідачем по справі в особі військової частини НОМЕР_1 їх право на проживання у цьому житлі не визнається, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і право позивачів підлягає захисту та відновленню шляхом постановлення судового рішення про визнання за ними права на проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

З огляду на вищевикладене, на підставі ч.1 ст. 310, ст. 379, ч.2 ст. 382 ЦК України, ст.ст.1,3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", п.п.4.9 Положення про

порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», п.п.4.5, 4.10 "Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 212-215, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бережанського
районного суду Тернопільської області Данилів О.М.