АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Богацькій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хмельницький» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Концерн «Екоп», третя особа: реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, про визнання недійсним інвестиційного договору, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення, визнання права власності на шахту ліфта,

за апеляційною скаргою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хмельницький» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2014 року ОСББ "Хмельницький" звернулося з даним позовом до суду.

Позов обґрунтовувало тим, що 02 вересня 2002 року між АТЗТ "Концерн "ЕКОП" та ОСОБА_1 укладено інвестиційний договір № 15.

Згідно п. 1.1 ОСОБА_1 інвестував грошові кошти в будівництво підсобних приміщень, зокрема шахти ліфту з тамбуром в паркінгу за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що АТЗТ "Концерн "ЕКОП" ліцензії на надання фінансових послуг не отримувало, крім того, конкурс по залученню інвесторів до об'єктів, які розміщені на АДРЕСА_1, не проводився та відповідно інвестиційний договір не укладався.

ОСББ "Хмельницький" стверджує, що інвестиційний договір від 02 вересня 2002 року був укладений вже після готовності закінченого будівництвом об'єкта для пред'явлення державній комісії.

24 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, згідно якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 нежиле приміщення АДРЕСА_1.

ОСББ «Хмельницький» просило визнати укладений між АТЗТ «Концерн «ЕКОП» та ОСОБА_1 інвестиційний договір № 15 від 02 серпня 2002 року недійсним, та визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСББ «Хмельницький» просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засідання представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

В судовому засідання представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для пред'явлення вимог про визнання договорів недійсними.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2002 року між АТЗТ «Концерн «ЕКОП» та ОСОБА_1 укладено інвестиційний договір № 15, відповідно до якого останній інвестував грошові кошти в будівництво шахти ліфту з тамбуром в паркінгу за адресою: АДРЕСА_1.

24 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, згідно якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 шахту ліфта, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов, ОСББ «Хмельницький» зазначило, що укладені договори є недійсними.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Укладаючи інвестиційний договір № 15, ОСОБА_1 вніс грошові кошти в будівництво шахти ліфту, яка за цим договором перейшла у його власність.

Як власник нежилого приміщення ОСОБА_1 відчужив його ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2005 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що правовідносини, які виникли між ПАТ «Концерн «Екоп» та ОСОБА_1 містять ознаки надання фінансової допомоги та потребують відповідної ліцензії, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи про те, що договір купівлі-продажу від 24 червня 2005 року укладено з недодержанням вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України не підтверджені будь-якими допустимим засобами доказування.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСББ «Хмельницький» також просило визнати за ним право власності на шахту ліфта, посилаючись на вимоги ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності з цих підстав є особа, яка вже є власником.

У п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Проте, будь-яких доказів, які б давали ОСББ «Хмельницький» підстави для визнання за ним права власності на підставі ст. 392 ЦК України, позивачем не надано.

Разом з тим, відмовивши в задоволенні позову в зв'язку із тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для пред'явлення вимог про визнання договорів недійсними, суд першої інстанції не зробив висновків про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції роз'яснень Пленуму Верховного Суду України не врахував.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду від 03 березня 2014 року постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хмельницький» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хмельницький» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Концерн «Екоп», третя особа: реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, про визнання недійсним інвестиційного договору, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення, визнання права власності на шахту ліфта, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук