АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/5484/15 Головуючий 1 інст. Кузіна Н.П.
Справа №613/506/15-ц Доповідач - Шаповал Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держземагенства у Харківській області на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Хрущово Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, треті особи: Реєстраційна служба Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, Головне управління Держземагенства у Харківській області, про визнання права на завершення приватизації,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої 26 березня 2014 року ОСОБА_3 право на завершення процедури приватизації та одержання у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Хрущова Микитівка Хрущово-Микитівської сільради на території Богодухівського району Харківської області із кадастровим № :01:001:0554, площею 2,0000 га, із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення особистого селянського господарства шляхом здійснення реєстраційних дій, пов"язаних з державною реєстрацією даної земельної ділянки, а саме: державної реєстрації права власності на земельну ділянку шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на земельну ділянку, отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в реєстраційній службі за місцезнаходженням земельної ділянки та право одержання відповідного свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку на ім."я ОСОБА_2.

В обґрунтування позову зазначила, що приватизацію на спірну земельну ділянку не було завершено, так як 26.03.2014 року мати позивачки, ОСОБА_3, померла. ОСОБА_2 є спадкоємицею після смерті матері та прийняла спадщину.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 11 червня 2015 року позов ОСОБА_2 - задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право на завершення процедури приватизації та одержання у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Хрущова Микитівка Хрущово-Микитівської сільради на території Богодухівського району Харківської області із кадастровим № :01:001:0554, площею 2,0000 га, із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення особистого селянського господарства шляхом здійснення реєстраційних дій, пов"язаних з державною реєстрацією даної земельної ділянки, а саме6 державної реєстрації права власності на земельну ділянку шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на земельну ділянку, отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в реєстраційній службі за місцезнаходженням земельної ділянки та право одержання відповідного свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку, після смерті ОСОБА_3, померлої 26 березня 2014 року.

В апеляційній скарзі Головного управління Держземагенства у Харківській області ставиться питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємицею після смерті матері, ОСОБА_3, померлої 26 березня 2014 року.

ОСОБА_3 за життя розпочала приватизацію земельної ділянки загальною площею 2 га, що розташована за межами населеного пункту Хрущово- Микитівської сільської ради Богодухівського району Харківської області.

Розпорядженням Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області від 02 квітня 2012 року № 166 ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га ріллі із земель запасу сільськогосподарського призначення на території Хрущово Микитівської сільської ради за межами населеного пункту, для подальшої передачі земельної ділянки у власність.

Приватизація не була завершена, оскільки наказ Головного управління Держземагенства у Харкіській області про передачу у власність ОСОБА_3земельної ділянки був виданий 26 березня 2014 року, тобто в день смерті ОСОБА_3

Відповідно до змісту вказаного наказу ГУ Держемагенства у Харківській області передано ОСОБА_3 у власність спірну земельну ділянку, площею 2, 0000 га із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та, відповідно до ст. 1216 ЦК, не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

В п. 3.5 Інформаційного листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами. (ч. 3 ст. 116 Земельного Кодексу України).

В силу ч. ч. 1, 4 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вважає, що дані норми підлягають реалізації в сукупності, що дає право громадянину отримати безоплатно у власність земельну ділянку в межах граничного розміру, що передбачено ст. 121 ЗК України.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що позивачці слід здійснити реєстраційні дії, повязані з державною реєстрацією даної земельної ділянки, зокрема, отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в реєстраційній службі за місцезнаходженням земельної ділянки, одержати свідоцтво про право власності на земельну ділянку.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Харківській області - відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: