АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/908/15 Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 26 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, діючої від імені ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 02 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 18.06.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 36412грн. зі сплатою 18,5% річних за увесь строк фактичного користування кредитом, строком до 18.08.2011 року.

23.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 10000 доларів США зі сплатою 14,5% річних за увесь строк фактичного користування кредитом, строком до 23.08.2013 року.

02 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» укладеного договір факторингу, за умовами якого клієнт відступив факторові свої права грошової вимоги до боржника за кредитними договорами.

ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами належним чином не виконує, у результаті чого станом на 05.08.2014 року виникла заборгованість за кредитним договором від 18.06.2006 року у сумі 36 402,34 грн., за договором від 23.08.2006 року у розмірі 4064,93 доларів США, що еквівалентно 49958,01 грн.

Посилаючись на викладене, позивач уточнивши у ході судового розгляду справи позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 18.08.2006 року у сумі 35 860,89 грн. і заборгованість за кредитним договором від 23.08.2006 року у сумі 3992,03 доларів США, що еквівалентно 49062,11 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року позов задоволено частково.

Судом стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість у розмірі 606,87 грн. і судові витрати в сумі 6,06 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2015 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість у розмірі 2857,14 доларів США, що еквівалентно 46142,81 грн., в рахунок відшкодування заборгованості за договором №48/0806/64-007 від 18.08.2006 року, а також судові витрати в сумі 469,26 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції від 23.01.2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 02.02.2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, суд першої інстанції вирішуючи спір не звернув уваги на відсутність у матеріалах справи розрахунку заборгованості, станом на 02.02.2012 року, що позбавляє можливості перевірити правильність нарахування заборгованості, а також встановити чи нарахована заборгованість в межах строків позовної давності.

Письмові заперечення на подану апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.06.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 36412грн. зі сплатою 18,5% річних за увесь строк фактичного користування кредитом, строком до 18.08.2011 року.

23.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 10000 доларів США зі сплатою 14,5% річних за увесь строк фактичного користування кредитом, строком до 23.08.2013 року.

02 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» укладеного договір факторингу, за умовами якого клієнт відступив факторові свої права грошової вимоги по кредитним договорам боржника.

Згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість ОСОБА_4 станом на 05.08.2014 року за кредитним договором від 18.08.2006 року становить 36 402,34грн., за кредитним договором від 23.08.2006 року 4 064,93 доларів США, що еквівалентно 49958,01грн. (а.с. 17,18).

Відповідно до частини першої ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань по кредитному договору і до позивача перейшло право вимоги у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих і досліджених у ході судового розгляду справи доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому підлягають відхиленню.

Посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні та визначення грошової вимоги, що унеможливлює здійснення перевірки правильності нарахування заборгованості, яку просить стягнути позивач, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки єдиним негативним наслідком для нового кредитора в зобов'язанні, який передбачений ч.2 ст. 516 ЦК України, згідно якої новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні та ці несприятливі наслідки полягають у тому, що боржник може виконати зобов'язання первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висувати проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором - на момент його виконання (ч.2 ст.518 ЦК України), проте відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним умов кредитного договору чи заперечень проти первісного кредитора не надав, що відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України є його обов'язком.

Окрім того, боржник в судому засіданні мав можливість заперечувати проти вимог фактора.

З матеріалів справи вбачається, що боржник неналежним чином виконував зобов'язання перед первісним кредитором, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитам і в 2012 році після укладення договору переуступки прав вимоги до нового кредитора станом на 12.02.2012 року перейшло 15276,28грн. заборгованості по основній сумі кредиту, заборгованості по процентам у сумі 9351,48грн., заборгованості по пені в сумі 16672,10грн. та 1904,23 доларів США заборгованості по основній сумі, 943 доларів США заборгованості по процентам, 2140,32 доларів США заборгованості по пені, загальна сума заборгованості, що відступається - 41499,82грн. та 4987, 65 доларів США ( а.с.69,77).

Доводи апелянта відносно того, що додатковим рішенням суду стягнуті грошові кошти, які на думку апелянта є майбутньою вимогою, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки визначена судовим рішенням сума, складається із заборгованості за тілом кредиту та процентами, що була визначена на момент укладення договору про переуступку прав вимоги.

Окрім того, в ході розгляду справи в апеляційному порядку відповідачем надана нотаріально посвідчена копія угоди про тлумачення умов договору про відступлення прав вимоги від 10 липня 2013 року, відповідно до якої до складу відступлення прав вимоги входять не тільки ті права вимоги строк виконання, яких настав до 02.02.2012 року включно, але і ті права, термін виконання яких настане після цієї дати відповідно до умов кредитних договорів.

Доводи апелянта відносно того, що для відступлення прав вимоги за кредитним договором в іноземній валюті необхідно отримання генеральної ліцензії не заслуговують на увагу, оскільки укладений договір відступлення прав вимоги на час розгляду справи є чинним, а судовим рішенням заборгованість за кредитним договором стягнута у валюті України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскарженій частині ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з урахуванням предмету спору та доводів апеляційної скарги не має.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому колегією суддів в порядку ст.303 ЦПК України не перевіряється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, діючої від імені ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 січня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: