Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Житловик» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - управління у справах сім'ї, молоді та спорту Виконавчого комітету Бердичівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Міське комунальне підприємство «Житловик» (далі - МКП «Житловик») звернулось до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що рішенням Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 24 січня 2013 року № 26 гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, надано статус житлового будинку та прийнято до комунальної власності міста.

У кімнаті № 340 зазначеного будинку проживає ОСОБА_4, яка самовільно, без дозвільних документів туди вселилася.

Також у цій же кімнаті зареєстрована ОСОБА_5 та її неповнолітній син ОСОБА_6 Проте вони в даному житловому приміщенні фактично не проживають з моменту їх реєстрації, комунальних платежів не сплачують, що підтверджується актами від 30 липня 2013 року та 17 січня 2014 року, складених комісією МКП «Житловик».

Таким чином, своїми діями відповідачі грубо порушують законні інтереси та майнові права власника на користування та розпорядження нерухомим майном, а саме: житловою кімнатою № 340 у вказаному будинку, що змусило позивача звернутися до суду за захистом порушеного права.

За наведених обставин позивач просив постановити рішення суду, яким визнати ОСОБА_5 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право на проживання в кімнаті АДРЕСА_2 виселити ОСОБА_4 з самовільно зайнятої кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 лютого 2015 року, позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5 та її сина ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житлом, а саме: кімнатою АДРЕСА_2 виселено ОСОБА_4 з самовільно зайнятого житлового приміщення кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення у частині вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права. В іншій частині судові рішення не оскаржені та судом касаційної інстанції не переглядаються.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 24 лютого 2015 року у частині позовних вимог до ОСОБА_5, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Задовольняючи позов у частині визнання ОСОБА_5 та її сина такими, що тратили право на користування житлом, суди попередніх інстанцій виходили з того, що такі не проживають в житловому приміщенні більше шести місяців без поважних причин, комунальних платежів не сплачують.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 лютого 2015 року у частині позовних вимог до ОСОБА_5 залишити без змін.

В іншій частині рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року та ухвала апеляційного суду Житомирської області від 24 лютого 2015 року не оскаржувалися та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не переглядалися.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик І.М. Завгородня