Справа № 148/1477/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 грудня 2004 року помер її чоловік ОСОБА_2 і після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із:- житлового будинку позначеного на плані літерою «А», загальною площею 75,3м2, житловою площею 52,7м2, з верандою позначеною на плані літерою «а», з вхідним майданчиком позначеним на плані літерою «а1», з літньою кухнею з гаражем позначеним на плані літерою «Б», з прибудовою позначеною на плані літерою «б», з погрібом позначеним на плані літерою «Б/П», з гаражем позначеним на плані літерою «Г», з хвірткою, воротами позначеними 1-2 з огорожею 3, розташованого в м. Тульчині по вул.. Колонтай, 19.

Заповітного розпорядження її чоловік не склав. Спадкоємцями першої черги майна її покійного чоловіка за законом стали вона та їх діти: син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4, які написали заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_2.

Для належного оформлення своїх спадкових прав вона звернулась до нотаріальної контори. Однак, оформити нотаріально право власності на спадковий будинок вона не може, так як свідоцтво про право власності на даний будинок її покійний чоловік не отримав та в органах МБТІ не зареєстрував.

По цій причині, позивачка вимушена звернутись з позовом до суду, та просить визнати за нею право власності на спадкове майно, спадкоємицею якого вона стала.

Позивачки в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву пророзгляд справи заїї відсутності позов підтримує, на його задоволенні наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про визнання позову та розгляду за відсутністю їх представника.

Дослідивши матеріали справи суд встановив:

Згідно копії свідоцтва про шлюб, 15 лютого 1975 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.7).

14 грудня 2004 року помер чоловік позивачки ОСОБА_2, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по вул. Колонтай, 19 в м. Тульчині.

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок, виданого КП «Тульчинське МБТІ» 28.05.2014 року, до житлового будинку позначеного на плані літерою «А», загальною площею 75,3м2, житловою площею 52,7м2, який успадковується та розташований по вул. Колонтай, 19 в м. Тульчині, входить відповідна частка господарських будівель, а саме: веранда позначена на плані літерою «а», вхідний майданчик позначений на плані літерою «а1», літня кухня з гаражем позначений на плані літерою «Б», прибудова позначена на плані літерою «б», погріб позначений на плані літерою «Б/П», гараж позначений на плані літерою «Г», хвіртка, ворота позначені 1-2 з огорожею 3 (а.с.11--15).

Заповітного розпорядження ОСОБА_2 не склав. Спадкоємцями першої черги майна покійного ОСОБА_2 за законом стали позивачка, як дружина померлого та діти: син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4, які написали заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_2 (а.с. 24,25).

Для того щоб прийняти спадщину позивачка звернулась до нотаріальної контори, але їй було відмовлено в оформленні спадкового майна, в звязку з відсутністю зареєстрованого права власності на житловий будинок, що в свою чергу підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.10).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 7.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Факт прийняття спадщини підтверджується поданою позивачкою заявою до нотаріальної контори (а.с.23).

За змістом ст. 1269 цього ж Кодексу, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вказані норми врегульовані ч.1 ст.1270 ЦК України.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як визначенов ст.. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію відповідачів щодо визнання позовних вимог, які не суперечать чинному законодавству, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з врахуванням заяви позивачки (а.с. 49) судові витрати залишити за стороною.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 386, 392, 1268 ЦК України ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209-213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителькою м. Тульчина, вул.. Колонтай, 19, право власності на спадкове майно за законом, спадкоємицею першої черги якого вона стала після смерті її чоловіка ОСОБА_2, померлого 14 грудня 2004 року, а саме на:

-житловий будинок позначений на плані літерою «А», загальною площею 75,3м2, житловою площею 52,7м2, з верандою позначеною на плані літерою «а», з вхідним майданчиком позначеним на плані літерою «а1», з літньою кухнею з гаражем позначеним на плані літерою «Б», з прибудовою позначеною на плані літерою «б», з погрібом позначеним на плані літерою «Б/П», з гаражем позначеним на плані літерою «Г», з хвірткою, воротами позначеними 1-2 з огорожею 3, розташованого в м. Тульчині по вул.. Колонтай, 19.

Судові витрати залишити за стороною.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя