Справа № 2-4
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2010 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Павлінчука С.С.

при секретарі Міцней А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Топорівської сільської ради Новоселицького району, ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним рішень сільської ради, свідоцтв на право власності на нерухоме майно, свідоцтв про право на спадщину, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 28 січня 1998 року виданого на ім'я ОСОБА_5, свідоцтва про право на спадщину серії АВА №623534 від 05 серпня 1999 року, державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 від 07 травня 2007 року виданих на ім'я ОСОБА_3 посилаючись на те, що рішення виконкому Топорівської сільської ради №59 від 13 серпня 1997 року, яке було підставою видачі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 28 січня 1998 року було винесено з іншого питання і в ньому нічого не значилось про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, що є порушенням процедури передачі земельних ділянок у власність передбаченої ст. 17 ЗК Української РСР 1990 року.

Також позивачка просила: визнати недійсним рішення виконкому Топорівської сільської ради №13 від 29 березня 1999 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на самовільно побудовані житлові будівлі та видачі на його ім'я свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 виданого на ім'я ОСОБА_5 28 квітня 1999 року; свідоцтва про право на спадщину серії АВА №623532 від 05 серпня 1999 року; скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали і просили задовольнити їх повністю.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи та не повідомила про причини неявки.

Третя особи без самостійних вимог ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та не повідомив про причини неявки.

Представник відповідача Топорівської сільської ради позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позовних вимог у зв'язку із тим, що він просить застосувати позовну давність, посилаючись на те, що рішення Топорівської сільської ради були винесені в період 1998-1999 років, а тому вважає, що позивачка пропустила трьохрічний строк позовної давності. Крім того, оспорювані рішення виносилися в період коли ст.120 ЦК УРСР вже не діяла.

Допитана в якості свідка позивачка суду показала, що дійсно вона станом на 1991 рік була членом колгоспного двору, головою якого був її батько ОСОБА_5, а членами двору окрім них двох також були її діти ОСОБА_8, ОСОБА_9, сестра ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4, і починаючи з дитинства вона постійно проживає у житловому будинку літ. «А» даного господарства, де продовжує проживати по даний час, у 1999 вона тимчасово виїхала в місто Санкт-Петербург Російської Федерації і не була присутня при виготовленні технічної документації на дане домогосподарство та винесенні рішення про визнання права власності на дане домогосподарство за ОСОБА_5, вона та її діти заяв до Топорівської сільської ради про передачу своїх часток у майні колгоспного двору ОСОБА_5 не писали. Про те, що право власності на нерухоме майно даного домогосподарства в тому числі на її 1/6 частину було спочатку зареєстровано за її батьком, а в подальшому за ОСОБА_3 їй стало відомо лише у жовтні 2007 року, коли під час конфлікту між нею та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 останні пригрозили їй, що позбавлять її права проживати у даному домогосподарстві, оскільки дане домогосподарство належить відповідачці на праві приватної власності і на підтвердження своїх слів показали позивачці відповідні документи, після чого позивачка почала збирати необхідні докази та звернулася до суду.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача Топорівської сільської ради, допитавши в якості свідка позивачку, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 28 січня 1998 року був виданий державний акт НОМЕР_1 на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,54 га. Підставою для його видачі було рішення виконавчого комітету Топорівської сільської ради №59 від 13 серпня 1997 року, однак як вбачається із тексту вказаного рішення, в ньому питання про приватизацію присадибної ділянки ОСОБА_5 не вирішувалось а мова йде лише про розпаювання земель колективної власності КСП «Топорівський».

Оскільки відповідно до ст. 17 ЗК Української РСР 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадилася на підставі рішень органів місцевого самоврядування, то у зв'язку із відсутністю такого рішення не було підстав для видачі оспорюваного акту, а відповідно він підлягає скасуванню.

У зв'язку із тим, що в подальшому на підставі вищезазначного державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину серії АВА №623534 від 05 серпня 1999 року та державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 від 07 травня 2007 року їх також слід скасувати.

Судом також було встановлено, що домогосподарство, яке знаходиться в АДРЕСА_1 станом на 1990-1991 роки відносилось до категорії колгоспних дворів, членами якого були ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується довідкою виконкому Топорівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області №33 від 19 січня 2007 року та копією погосподарської книги №17 на 1991 рік, особовий рахунок НОМЕР_4.

29 березня 1999 року виконавчий комітет Топорівської сільської ради Новоселицького району виніс рішення №13 яким визнав право власності на нерухоме майно колишнього колгоспного двору, що знаходиться в АДРЕСА_1 за головою двору ОСОБА_5 Позивачка та інші члени колгоспного двору заяв про передачу своєї частки в майні колгоспного двору на користь ОСОБА_5 до виконавчого комітету Топорівської сільської ради не подавали із нього не виходили а тому відповідно своєї частки в ньому не втратили.

На підставі вищезазначеного рішення 28 квітня 1999 року на ім'я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на домогосподарство, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних, а тому винесення виконавчим комітетом Топорівської сільської ради рішення №13 від 29 березня 1999 року про визнання права власності на нерухоме майно колгоспного двору лише за одним членом колгоспного двору є порушенням вищезазначених норм ЦК Української РСР, а відповідно вищевказане рішення слід визнати недійсним, а видане на підставі нього свідоцтво - скасувати.

В подальшому на підставі вищезазначеного рішення виконавчого комітету Топорівської сільської ради та свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 28 квітня 1999 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 як спадкоємцем за заповітом від 20.03.1995 року було видано свідоцтва: про право на спадщину серії АВА №623532 від 05 серпня 1999 року на дворогосподарство, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку літ. «А», житлового будинку літ. «Б», літньої кухні літ. «В». гаражу літ. «Г», гаражу літ. «Д», сараю літ. «Ж», сараю літ. «З», сараю літ. «И», сараю літ. «К», сараю літ. «Л», сараю літ. «М», навісу літ. «Н», сараю літ. «О», вбиральні літ. «П», вбиральні літ. «Р», погребу «Пг-1», погребу «Пг-2», погребу «Пг-3», колодязя №1, колодязя №2, огорожі №3-8.

Заперечення представника відповідача стосовно того, що станом на момент винесення рішення про визнання за ОСОБА_5 права власності на все домоволодіння вже не діяла ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР судом відхиляються, оскільки відповідно до абзацу 2 п.6 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Крім того, заперечення щодо відмови в позові у зв'язку із заявою про застосування позовної давності, судом відхиляється, оскільки судом було встановлено, що позивачка дізналася про порушення свого права лише в ході конфлікту між нею та ОСОБА_4, який погрожував її вигнати із хати у жовтні 2007 року. Даний факт також підтверджується копією листа Начальника Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області №7433 від 15 жовтня 2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 у зв'язку з притягненням його до адміністративної відповідальності. Вона не могла дізнатися про це раніше, оскільки продовжувала проживати у даному господарстві, сплачувала комунальні платежі, провела газифікацію свого дому, уклала договори на постачання електричної енергії, а всі документи про право власності на дане домоволодіння знаходились у відповідачки ОСОБА_3, які та показала лише під час конфлікту, а тому у відповідності до ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг трьохрічного строку позовної давності почався у жовтні 2007 року та не сплив до подання позову в суд.

На підставі ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 17, 22, 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, суд керуючись ст.ст. 208, 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Рішення виконкому Топорівської сільської ради №13 від 29 березня 1999 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на житловий будинок літ. «Б», прибудову до житлового будинку літ. «а», гараж літ. «Г» і «Д», сараї літ.«Н», «М» та видачі свідоцтва на право власності на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 визнати недійсним.

Свідоцтво про право власності на будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 від 28 квітня 1999 року виданого на ім'я ОСОБА_5 визнати недійсним.

Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 28 січня 1998 року виданого ОСОБА_5 скасувати.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії АВА №623534 від 05 серпня 1999 року виданого Новоселицькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 визнати недійсним.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії АВА №623532 від 05 серпня 1999 року виданого Новоселицькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 визнати недійсним.

Реєстрацію права власності на нерухоме майно що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку літ. «А», житлового будинку літ. «Б», літньої кухні літ. «В». гаражу літ. «Г», гараж літ. «Д», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», сарай літ. «И», сарай літ. «К», сарай літ. «Л», сарай літ. «Н», навіс літ. «Н», сарай літ. «О», вбиральня літ. «П», вбиральня літ. «Р», погреб «Пг-1», погреб «Пг-2», погреб «Пг-3», колодязь №1, колодязь №2, огорожа №3-8 за ОСОБА_3 скасувати.

Державні акти про право приватної власності на земельні ділянки серії НОМЕР_2, серії НОМЕР_3 видані на ім'я ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії АВА №623534 від 05 серпня 1999 року скасувати.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: