АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/1179/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Козяр Л.В.
Провадження № 22-ц/789/856/15 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2014 року по справі за поданням головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

02.09.2014 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції ОСОБА_3 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання аліментних зобов'язань.

В обґрунтування вимог вказує, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На адресу боржника направлялися попередження (виклики) щодо сплати заборгованості по аліментах на які останній не реагував, сплату аліментів здійснює частково. З метою виявлення за боржником зареєстрованого права власності на майно були направлені запити до різних реєстраційних служб. Боржник на офіційні попередження (виклики) не реагує та здійснює сплату аліментів частково. Рішення суду не виконане і станом на 01.07.2014 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становить 3264,52 гривень.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04.09.2014 року подання задоволено і встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 до виконання ним своїх аліментних зобов'язань, згідно виконавчого документа.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що суд помилково посилається на ст. 6 ЗУ Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну, якою не передбачено встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України судом. Зазначає, що не доведено факту його ухилення від виконання зобов'язань і судом порушено Конституцію України та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу і надала відповідні пояснення. Вказала, що він не ухиляється від сплати аліментів і державним виконавцем не доведено факт ухилення, заборгованість сплачена. Зазначила, що нема роботи в селі і ОСОБА_1 вимушений їздити на заробітки.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи подання відділу ДВС Гусятинського районного управління юстиції, суд першої інстанції виходив з наявності у ОСОБА_1 боргу по сплаті аліментів та ухилення від виконання зобов'язань останнім щодо його повернення, і у зв'язку з цим - наявності правових підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки даний висновок не відповідає дійсним обставинам справи, зроблений з порушенням норм процесуального права.

Судом встановлено, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2013 року на виконанні у відділі ДВС Гусятинського районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист №596/1179/13-ц від 02.07.2013 року, виданий Гусятинським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно (а.с.31).

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу вимог ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Особа стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, в контексті вищезазначених норм права, державний виконавець повинен був довести факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення, тобто наявності у боржника реальної можливості (майна, грошових коштів) виконати зобов'язання, однак за відсутності спроб зробити це з неповажних причин.

ОСОБА_3, в порушення вимог вказаних норми закону, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду законом передбачені не за наявності факту заборгованості по сплаті аліментів, а за ухилення від їх виконання, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку, що наявність заборгованості у боржника свідчить про ухилення ним від виконання зобов'язання.

Висновок суду першої інстанції про ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина колегією суддів оцінюється критично, оскільки:

в матеріалах справи відсутні докази можливості сплати ОСОБА_1 аліментів у повному обсязі чи наявності майна на яке може бути звернуто стягнення і за рахунок якого можливо здійснити погашення заборгованості;

спростовується актом державного виконавця від 20.03.2014 року складеним в с. Постолівка - майно ОСОБА_1 на яке може бути звернуто стягнення не виявлено (а.с.36);

спростовується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.08.2014 року оскільки стосовно реєстрації прав ОСОБА_1 на нерухоме майно відомості відсутні (а.с.40).

державний виконавець у поданні вказує, що ОСОБА_1 частково сплачує аліменти, що суперечить його ж доводам про ухилення боржника від виконання зобов'язань (а.с.28).

Крім вказаного, як вбачається з довідки відділу ДВС Гусятинського РУЮ №10794/07-40/4 від 15.05.2015 року станом на 01.06.2015 року заборгованість по сплаті ОСОБА_1 аліментів відсутня (а.с.58).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував п.2 ст.6 ЗУ Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України яким передбачено, виходячи зі змісту ст.6 цього Закону, - що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, оскільки застосування цієї норми права судом при зверненні державного виконавця не узгоджується з вимогами п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", - де підставою для звернення з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі Укаїни є ухилення ним від виконання рішення суду.

Враховуючи як вказане, так і, що сам по собі факт неналежного (несвоєчасного) виконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання відділу ДВС Гусятинського районного управління юстиції.

Керуючись ст.ст. 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2014 року у встановленні тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання ним своїх аліментних зобов'язань згідно виконавчого документа - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в поданні головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити. Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6