Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 336/9931/13-ц Головуючий у 1-й інстанції: Наумов О.О.
Провадження № 22-ц/778/3663/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що її батьку ОСОБА_6 на праві власності належав житловий будинок № 332/38 по вулиці Тимірязєва/Баранова в місті Запоріжжі.

15.04.2013 року її батько помер. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є вона та її рідна сестра - ОСОБА_4, як дочки померлого.

На випадок своєї смерті батько склав заповіт, за умовами якого він заповідав позивачу 71/100 частину зазначеного житлового будинку та 29/100 частин даного житлового будинку - її сестрі ОСОБА_4 Даний заповіт був посвідчений 20.04.2002 року за р.№ 4-726 державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7

При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька в порядку спадкування за заповітом, їй стало відомо, що 04.03.2013 року батько уклав договір дарування, за умовами якого подарував ОСОБА_4 2/3 частини житлового будинку № 332/38 по вулиці Тимірязєва/Баранова в місті Запоріжжі.

Позивач зазначала, що на час укладення даного договору її батько був фактично сліпою людиною, не міг читати, самостійно не міг поставити підпису, крім того, він мав хронічні хвороби - церебральний атеросклероз, у 2010 та 2011 роках переніс два ішемічних інсульти, був інвалідом другої групи. Після перенесених ішемічних інсультів мала місце часткова паралізація - у батька тремтіли руки, він погано пересувався по будинку (тільки з милицею та при наявності сторонньої допомоги). Крім того, у нього почали проявлятися психічні розлади - він скаржився на порушення пам'яті, мислення.

Тривалий час батько знаходився під піклуванням позивача, а за рік до його смерті батька забрала до себе відповідач. Остання нікого до нього не пускала, пояснюючи це тим, що батько дуже погано себе почуває, часто викликала йому швидку допомогу, в тому числі і з психіатричної лікарні.

Батько був у повній залежності від ОСОБА_4, яка при складанні договору дарування ввела його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, вказаний правочин був вчинений її батьком ОСОБА_8 в момент, коли він за станом здоров'я не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування 2/3 частин житлового будинку № 332/38 по вул. Тимірязєва/Баранова в м. Запоріжжі, укладений 04.03.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального кругу ОСОБА_5, реєстраційний номер 257.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а конкретні підстави для визнання договорів недійсними визначені ст.ст. 215, 218-235 ЦК України, і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За ч. 1 ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справа про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішується з врахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоровя, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_6 помер 15.04.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 1-ЖС № 271746 (а.с. 16).

Згідно договору дарування частини житлового будинку від 04.03.2013 року, ОСОБА_6 подарував своїй дочці ОСОБА_4 2/3 частини житлового будинку № 332/38 по вул. Тимірязєва/Баранова в м. Запоріжжі. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 257 (а.с. 17-20).

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 380 від 27.06.2014 року, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, на час складання договору дарування від 04.03.2013 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді легкого астенічного синдрому внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба, ТІА в 2010р.) з адинамічним синдромом. Отже, на період складання договору дарування 04.03.2013р. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 77-83).

Допитана в судовому засіданні першої інстанції судовий експерт ОСОБА_10 пояснила, що вона приймала участь в проведені судово-психіатричної експертизи від 27.06.2014 року і була доповідачем. За результатами експертизи ОСОБА_6 міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. При проведені експертизи були враховані відомості про інсульти та інші захворювання померлого. Діагноз ДЕП-3, дисциркуляторна енцефалопатія є характерним для людей похилого віку. Грубих порушень до укладання договору, а саме до 04.03.2013 року, виявлено не було. В квітні 2013 року, після укладання договору виникла деменція. Зазначила, що деменція може виникати раптово.

Крім того, судом першої інстанції оцінені показання свідків, суд підставно дійшов висновку, що обєктивними та неупередженими є пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, які охарактеризували стан здоровя ОСОБА_6 як задовільний, що не суперечать висновку судово-психіатричної експертизи.

А показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 суд правильно не прийняв до уваги, оскільки вони не є спеціалістами в області психіатрії та під час складання оскаржуваного договору присутніми не були. Також суд підставно не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19, яким було невідомо про стан померлого на час укладання договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_6 в момент підписання договору дарування розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що на час складання договору він виявляв ознаки психічного розладу у вигляді легкого астенічного синдрому внаслідок органічного ураження головного мозку з адинамічним синдромом, це не є підставою для визнання складеного в такому стані договору дарування недійсним. Доказів того, що волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало його волі, правочин був вчинений під впливом обмануматеріали справи не містять.

Такі висновки суду є правильними, відповідають нормам матеріального та процесуального права.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на порушенні судом норм процесуального права, а саме на тому, що суд безпідставно не задовольнив клопотання про призначення по справі додаткової судово-психіатричної експертизи. Зазначені твердження апелянта не спростовують висновків суду з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Суд підставно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_3, зазначивши в мотивувальній частині ухвали від 20.04.2015р. мотиви, з яких дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, і закон, яким керувався, постановляючи ухвалу (а.с. 196-198).

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, а суд не припускався процесуальних порушень.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки, або базуються на викладі фабули справи.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: