Справа № 452/2760/14 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/2999/15 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Ясиновської Я.М.,

з участю: представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гнатишака О.В., представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за договором про заощадження, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 09 грудня 2010 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про заощадження №SAMDN3262 (надалі Договір), відповідно до умов якого він передав, а Банк прийняв без фізичного постачання банківське золото масою 18,82 тройської унції (585,367507 грам безготівкового золота) на термін 12 місяців по 09 грудня 2011 року.

Відповідно до п.7 Договору, у випадку, якщо в строк не пізніше за день до закінчення терміну вкладу, Позивач не заявив Відповідачу про відмову від продовження терміну вкладу, вклад вважається автоматично продовженим ще на один термін (на один рік).

Відповідач не повідомляв його про припинення дії Договору до 2014 року, тому він вважав, що такий продовжує дію.

Листом №20.1.0.0.0./7-20140327/1930 від 27 березня 2014 року йому було повідомлено, що договір про заощадження №SAMDN3262 від 09 грудня 2010 року розірвано 09 грудня 2011 року за ініціативою Банку, оскільки такий тип депозитів скасовано 30 серпня 2011 року.

На його вимогу від 14 березня 2014 року Банком здійснено виплату суми вкладу та нарахованих процентів за період з 09 грудня 2010 року по 09 грудня 2011 року.

У той же час, йому не виплачено процентів за фактичне користування відповідачем належного вкладу у період з грудня 2011 року по березень 2014 рік.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 12 січня 2015 року, позивач на підставі ст.ст.625, 631, 1058, 1060, 1061 ЦК України просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь:

проценти за користування вкладом за період з 10 грудня 2011 року по 14 березня 2014 року в сумі 33 119,97 гривень;

інфляційні відшкодування за період з 14 березня 2014 року по 12 січня 2015 року в сумі 6713,09 гривень;

три проценти річних за період з 14 березня 2014 року по 12 січня 2015 року в сумі 830,27 гривень (а.с.1-3, 51-52).

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто із ПАТ КБ "ПриватБанк" в користь ОСОБА_3 заборгованість за договором про заощадження № SAMDN3262 від 09.12.2010 року на загальну суму 40 663,33 грн.

Стягнуто із ПАТ "ПриватБанк" судовий збір в дохід держави у сумі 406,63 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ КБ "ПриватБанк".

В апеляційній скарзі посилається на те, що листом Банку від 18 травня 2011 року відповідачу було надіслано лист-повідомлення про відмову від продовження договору про заощадження № SAMDN3262 від 09.12.2010 року. Крім того позивачу направлялися відповідні смс-повідомлення про це.

Позивач не з'являвся у відділення Банку щоб забрати вклад або переоформити його на інших умовах.

Оскільки позивач був належно повідомлений про відмову від продовження Договору, такий вважається припиненим з 09 грудня 2011 року.

Суд безпідставно стягнув інфляційні нарахування та три проценти річних, що не передбачено у справах про повернення валютних вкладів.

Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гнатишака О.В. на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПроватБанк» підлягає до задоволення частково, а рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2015 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед ОСОБА_3 за договором заощадження від 09 грудня 2010 року становить 40 663,33 гривень, яка складається із невиплачених процентів за період з 10 грудня 2011 року по 14 березня 2014 року, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період з 14 березня 2014 року по 12 січня 2015 року.

З таким висновком суд повністю погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи установлено, що 09 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про заощадження №SAMDN3262 «Золота гривня» (надалі Договір) відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав, а Банк прийняв без фізичного постачання банківське золото масою 18,82 тройської унції (585,367507 грам безготівкового золота), на термін 12 місяців по 09 грудня 2011 року (п.1 Договору).

Процентна ставка по вкладу складала 6% річних (п.4 Договору).

У випадку, якщо в строк не пізніше за день до закінчення терміну вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження терміну вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, вказаний у п.1 Договору (п.7 Договору).

Сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору (п.9 Договору).

При поверненні вкладу за ініціативою Банку, Клієнту повертається сума вкладу і виплачуються проценти, нараховані відповідно до цього договору за фактичний термін користування вкладом (п.9 Договору).

Таким чином, із умов договору убачається, що сторони 09 грудня 2010 року уклали договір банківського вкладу терміном на 12 місяців з можливістю його автоматичного продовження ще на 12 місяців, якщо Банк або Клієнт за два банківські дні до його закінчення не попередить іншу сторону про його припинення.

Відповідно до наказу № PR -2011-160 від 07 квітня 2011 року «Про реорганізацію роботи з банківськими металами», ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв рішення про припинення залучення вкладів «Золота гривня» з 07 квітня 2011 року та відмову від лонгації раніше оформлених вкладів на новий строк (а.с.66-71).

Також керівництво юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» 19 квітня 2011 року прийняло рішення, яким зобов'язало свої структурні підрозділи протягом двох тижнів повідомити всіх клієнтів вкладів «Золота гривня» щодо відмови від лонгації раніше оформлених вкладів на новий строк, шляхом надіслання їм (клієнтам банку) рекомендованих листів з повідомленням про вручення (а.с.104).

Однак даних про те, що відповідний рекомендований лист з повідомленням про вручення був надісланий ПАТ КБ «Приватбанк» своєму клієнту ОСОБА_3 і такий отримав даний лист у матеріалах справи не має.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Гнатишак О.В. пояснив, що такий лист дійсно направлявся позивачу у травні 2011 року, про що свідчать дані журналу вихідної кореспонденції банку та пояснення свідка банківського працівника ОСОБА_5, однак повідомлення про вручення даного листа було знищено після того, як позивачу був виплачений банківський вклад (після 14 березня 2014 року) (а.с.76, 106, 123).

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечив отримання листа банку його довірителем у цей період.

Інших доказів належного повідомлення ОСОБА_3 про односторонню відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» від лонгації договору про заощадження №SAMDN3262 «Золота гривня» від 09 грудня 2010 року у матеріалах справи не має.

Виписка із вихідної кореспонденції Банку про надіслання ОСОБА_3 листа-повідомлення за №3252 від 13 травня 2011 року та пояснення банківського працівника ОСОБА_5 з цього приводу не свідчить про те, що таке повідомлення в дійсності він (ОСОБА_3) отримав.

Керівництво ПАТ КБ «ПриватБанк» у службовій записці від 19 квітня 2011 року зобов'язувало свої структурні підрозділи надсилати клієнтам лише рекомендовані листи з повідомленням про їх вручення (про відмову від лонгації раніше укладених договорів про заощадження), що не було зроблено у даному випадку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст.1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпоряджатися на свій розсуд вкладом

Банківське золото ОСОБА_3 після 09 грудня 2011 року і до 14 березня 2014 року продовжувало знаходитися на тому ж рахунку і до 09 грудня 2011 року, що позбавляло позивача права вільно розпоряджатися своїми коштами після закінчення строку дії договору про заощадження №SAMDN3262 «Золота гривня» від 09 грудня 2010 року.

При встановлених обставинах, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про необхідність стягнення із ПАТ КБ «ПриватБанк» процентів за фактичне користування вкладом ОСОБА_3 за період з 10 грудня 2011 по 14 березня 2014 року, однак не навів відповідного розрахунку.

Розрахунок заборгованості по процентах ПАТ КБ «Приватбанк» перед ОСОБА_3 за договором про заощадження №SAMDN3262 «Золота гривня» від 09 грудня 2010 року буде наступний:

дата внесення безготівкового золота на рахунок - 10.09.2010 року;

дата повернення вкладу - 14.03.2014 року;

грошові кошти, виплачені 14.03.2014 року (вклад+проценти) - 257 973,73 грн.

Формула розрахунку (тройські унції): проценти за фактичне користування вкладом = 18,82 тройської унції безготівкового золота х 6% річних х 1191 день 365 : 100.

Формула розрахунку (гривні): невиплачені проценти за фактичне користування вкладом: = 2,56 тройських унцій золота х курс купівлі ПАТ КБ «Приватбанк» готівкового золота станом на 14.03.2014 року.

Звідси:

маса вкладу (тройські унції) 18,82;

виплачені проценти за користування вкладом (тройські унції) 1,12;

виплачені проценти за користування вкладом (гривні) - 14489,98;

курс безготівкового золота станом на 14.03.2014 року (гривні) - 12937,49;

фактичний термін користування вкладом (дні) 1191;

проценти, що мали бути виплачені за фактичне користування вкладом (тройські унції) 3,68;

невиплачені проценти (тройські унції) 2,56;

невиплачені проценти (гривні 33 119,97.

Таким чином із ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 33 119,97 гривень процентів за фактичне користування вкладом ОСОБА_3 за період з 10 грудня 2011 по 14 березня 2014 року.

У той же час, безпідставним є висновок суду першої інстанції про стягнення із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 6713,09 гривень інфляційного збільшення та 830,27 гривень 3% річних за період з 14.03.2014 року по 12.01.2015 року.

Відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року - індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта або золото (як у даному випадку), яке було предметом договору індексації не підлягає.

Сума 33119,97 гривень за своєю природою є невиплаченими процентами. Три проценти річних можуть нараховуватися на суму основного боргу та без нарахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тому у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення з відповідача сум інфляційного збільшення та трьох процентів річних.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2015 року скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (49000, Україна, м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, буд №50, ) на користь ОСОБА_3 33119 (тридцять три тисячі сто дев'ятнадцять) гривень невиплачених процентів за договором про заощадження №SAMDN 3262 від 09 грудня 2010 року за період з 10 грудня 2011 року по 14 березня 2014 року, а в решті вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» 331 гривню судових витрат в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.