Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа - голова Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Хрустовський Сергій Григорович, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь 56 001 грн 31 коп. середнього заробітку за час затримки виконання постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2011 року, яка була виконана лише 05 квітня 2013 року, крім того, просила стягнути 55 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням постанови суду про поновлення на роботі у розмірі 56 001 грн 31 коп. та на відшкодування моральної шкоди 2 тис. грн, а всього - 58 001 грн 31 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення указаного позову й постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з наявності підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦПК України, оскільки позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а спір є адміністративним.

На обґрунтування свого висновку апеляційний суд виходив з того, що справу про поновлення позивача на посаді спеціаліста з юридичних питань Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області розглянуто на підставі п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1449/ed_2015_04_08/pravo1/T052747.html?pravo=1> в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача з публічної служби.

Так, судом встановлено, що виконання постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2011 року про поновлення позивача на роботі здійснювалося на підставі ст. 257 КАС України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1711/ed_2015_04_08/pravo1/T052747.html?pravo=1> в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_04_05/pravo1/T990606.html?pravo=1>.

Виходячи зі змісту ст. 267 КАС України, ст. 236 КЗпП України, апеляційний суд дійшов висновку, що вирішення питання про виплату середнього заробітку у разі затримки виконання судового рішення покладено на орган, який розглядав трудовий спір, а в даному випадку - це Овідіопольський районний суд Одеської області як адміністративний суд, тому питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови цього суду від 18 серпня 2011 року повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Проте з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України однією з підстав закриття провадження у справі є подання заяви, яка не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» установлено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У ст. ст. 2, 17 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів суб'єктів права у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними власних управлінських функцій; компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, з огляду на вищезазначене справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного (суб'єкта владних повноважень) на поведінку іншого (підпорядкованого) суб'єкта, які відповідно до законодавства зобов'язані виконувати його вимоги та приписи.

Крім того, вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно й прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Однак спір у справі, що розглядається, не стосується захисту прав, свобод і інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а заявлений позивачем на захист порушених трудових прав на підставі вимог ст. ст. 27, 31, 110, 118, 119, 120, 208, 215 ЦПК України, ст. ст. 233, 236, 237-1 ЦК України, тому розгляд таких справ згідно з положеннями ст. 15 ЦПК України відбувається за правилами цивільного судочинства.

Проте на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК України апеляційний суд належним чином не з'ясував характеру спірних правовідносин і норм матеріального права, якими вони регулюються, не звернув достатньої уваги на предмет і підстави позову, а також процесуальний статус сторін, що призвело до порушення норм процесуального права.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак