У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що він перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Марганецький ГЗК»). 07 листопада 2011 року його прийнято на шахту № 9/10 підземним гірноробочим очисного забою 5-го розряду. Працюючи на підприємстві, позивач отримав виробничу травму та згідно з висновком Медико-соціальної експертної комісії (далі - MCEK) частково втратив працездатність у розмірі 10 %, але інвалідність не призначена. 10 липня 2013 року відповідач ознайомив його з наказом від 09 липня 2013 року № 959 «Про затвердження акта простою та тимчасовому призупиненню робіт, що виконують робітники, переведені на легку працю на шахті № 9/10».

Вказував, що з вини підприємства він перебував у вимушеному прогулі, що виражається у незаконному відстороненні від роботи, без належних на те підстав. Крім того, відповідач нарахував йому 2/3 частини заробітку, у зв'язку з чим позивачем недоотримано кошти за період з вересня 2013 року по лютий 2014 року у розмірі 18 848 грн 75 коп., які просив стягнути з відповідача.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Марганецький ГЗК» на користь ОСОБА_6 заробітну плату за період вимушеного прогулу з вересня 2013 року по листопад 2013 року у розмірі 5666 грн 68 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Марганецький ГЗК», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження ПАТ «Марганецький ГЗК» від 07 листопада 2011 року № 529 ОСОБА_6 прийнято на шахту № 9/10 підземним гірноробочим очисного забою 5-го розряду (а. с. 13).

04 червня 2012 року з ОСОБА_6 стався нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом.

Наказом ПАТ «Марганецький ГЗК» від 09 липня 2013 року № 959 встановлено простій з 10 липня по 31 грудня 2013 року для працівників, які переводяться на підставі довідок МСЕК та ЛКК на легку працю на шахті № 9/10 (а. с. 10). Наказом від 09 вересня 2013 року № 1296 до наказу від 09 липня 2013 року № 959 внесено зміни (а. с. 11).

Згідно з довідкою Комунального закладу «Марганецька центральна міська лікарня» (далі - КЗ «Марганецька ЦМЛ») від 26 липня 2013 року № 120/7 ОСОБА_6 потребував легшої праці на поверхні без підняття тягарів строком на один місяць з 28 липня 2013 року (а. с. 31).

Розпорядженням від 29 липня 2013 року № 817 ОСОБА_6 переведено на посаду підсобного робітника 2-го розряду шахти № 9/10 з оплатою праці за виконану роботу не нижче середнього заробітку (а. с. 30).

Згідно з довідкою КЗ «Марганецька ЦМЛ» від 03 вересня 2013 року № 145/22 ОСОБА_6 потребував легшої праці на поверхні без підняття тягарів строком на один місяць з 27 серпня 2013 року (а. с. 33).

Розпорядженням від 30 серпня 2013 року № 950 ОСОБА_6 переведено на посаду прибиральника виробничих приміщень шахти № 9/10 з 27 серпня по 10 вересня 2013 року з оплатою праці за виконану роботу не нижче середнього заробітку (а. с. 34).

Розпорядженням від 11 вересня 2013 року № 981 на період з 11 по 26 вересня 2013 року ОСОБА_6 переведено у режим простою з оплатою відповідно до ст. 113 КЗпП України у розмірі 2/3 частини тарифної ставки присвоєного розряду у зв'язку з тим, що на комбінаті відсутні вакантні робочі місця та інші професії, що не протипоказані його стану здоров'я (а. с. 34).

Згідно з довідкою КЗ «Марганецька ЦМЛ» від 26 вересня 2013 року № 160/19 ОСОБА_6 потребував легшої праці на поверхні без підняття тягарів строком на один місяць з 26 вересня 2013 року (а. с. 36).

Розпорядженням від 27 вересня 2013 року № 1037 на період з 26 вересня по 25 жовтня 2013 року ОСОБА_6 переведено у режим простою з оплатою відповідно до ст. 113 КЗпП України у розмірі 2/3 частини тарифної ставки присвоєного розряду у зв'язку з тим, що на комбінаті відсутні вакантні робочі місця та інші професії, що не протипоказані його стану здоров'я (а. с. 37).

Згідно з довідкою КЗ «Марганецька ЦМЛ» від 19 листопада 2013 року № 191/15 ОСОБА_6 потребував легшої праці на поверхні без підняття тягарів строком на один місяць з 18 листопада 2013 року (а. с. 39).

Розпорядженням від 25 листопада 2013 року № 1235 на період з 18 листопада по 17 грудня 2013 року ОСОБА_6 переведено у режим простою з оплатою відповідно до ст. 113 КЗпП України у розмірі 2/3 частини тарифної ставки присвоєного розряду у зв'язку з тим, що на комбінаті відсутні вакантні робочі місця та інші професії, що не протипоказані його стану здоров'я (а. с. 39).

Наказом ПАТ «Марганецький ГЗК» від 29 листопада 2013 року № 1759 встановлено простій усіх структурних підрозділів ПАТ «Марганецький ГЗК» на період з 01 грудня 2013 року по 28 лютого 2014 року (а. с. 64−65).

Звертаючись до суду, позивач заперечував факт простою на підприємстві, вважаючи це вимушеним прогулом, оплатити який він просив суд зобов'язати відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 , ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров'я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину-інваліда або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди.

Згідно зі ст. 34 КЗпП України простій − це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до ст. 170 КЗпП України працiвникiв, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у вiдповiдностi з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем за умови наявності такої можливості позивачу надавалася інша робота з легкими умовами праці, яка оплачувалась відповідачем, що не заперечується позивачем. При цьому доводи відповідача про факт простою підприємства не спростовані, накази ПАТ «Марганецький ГЗК» щодо знаходження підрозділів, працівників та самого підприємства у стані простою неоспорені, а тому визначення усього часу вимушеним прогулом є сумнівним.

Тобто ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не встановили фактичні обставини справи та не визначилися з характером спірних правовідносин.

Разом з тим згідно з п. п. 8, 9 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку відповідно до висновку ЛКК або МСЕК проводити навчання та перекваліфікацію потерпілого у власних навчальних закладах або на договірній основі в інших закладах перенавчання інвалідів, якщо внаслідок ушкодження здоров'я або заподіяння моральної шкоди потерпілий не може виконувати попередню роботу; працевлаштовувати осіб із зниженою працездатністю; організовувати робочі місця для інвалідів самостійно або разом з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи з іншими заінтересованими суб'єктами підприємницької діяльності; компенсувати при цьому витрати виробництва, які не покриваються коштами від збуту виробленої продукції, за рахунок Фонду.

Відповідно до ст. 31 Закону за потерпілим, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визначений ЛКК, або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Стійкою втратою професійної працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, визначена МСЕК. Необхідність переведення потерпілого на іншу роботу, її тривалість та характер установлюються ЛКК або МСЕК. За згодою потерпілого роботодавець зобов'язаний надати йому рекомендовану ЛКК або МСЕК роботу за наявності відповідних вакансій.

Якщо у встановлений ЛКК або МСЕК строк роботодавець не забезпечує потерпілого відповідною роботою, Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує потерпілому страхову виплату у розмірі його середньомісячного заробітку. Середньомісячний заробіток, передбачений частинами першою та п'ятою цієї статті, обчислюється в порядку, передбаченому статтею 34 цього Закону.

Вказані вимоги закону судами залишено поза увагою.

Оскільки судами не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичні обставини, неправильно застосовано норми матеріального права, не досліджено докази, надані сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, тому судові рішення належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік