Справа № 1326/4795/12 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/2730/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Савуляка Р.В.

секретаря Гацій І.І.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виключення актового запису про батьківство, -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 в травні 2012 року звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, просив виключити запис про його батьківство з актового запису № 218/2001 від 10.01.2001 року про народження дитини ОСОБА_5

В обґрунтування вимоги зазначає, що 09.09.2000 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, який 04.02.2008 року рішенням Франківського районного суду м. Львова розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_2. у відповідача ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5, а його записано батьком дитини. Вважає, що він не є батьком дитини оскільки йому, із слів спільного знайомого, стало відомо, що цей знайомий в період зачаття дитини, в кінці березня та на початку квітня 2000 року перебув, із відповідачем ОСОБА_4 в інтимних стосунках. Крім цього, на його думку ОСОБА_5 схожий на їх знайомого більш ніж на нього. Неодноразово він звертався до відповідачки з вимогою провести генну експертизу, але остання категорично відмовилась. Тому вважає, що відповідачка народила дитину від іншого чоловіка, а не від нього. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виключення актового запису про батьківство - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, вважає оскаржуване рішення незаконним, оскільки висновки суду не відповідають фактичним та об'єктивним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що шлюб із відповідачкою зареєстрований 09.09.2000 року в той час, коли вона перебувала на п"ятому місяці вагітності і переконала його, що майбутня дитина є від нього.

Не погоджується із звітом № 377480 від 15.05.2013 р. ДНК "Центр", оскільки відповідач неодноразово зверталась до даного закладу будучи медичним працівником, тому заявляв клопотання про проведення повторної експертизи.

Ухвалою від 07.02.2014 року суд повторно призначив експертизу, проведення якої доручено експертам в м. Одесі.

У призначений експертами час він прибув в експертну установу, але відповідач відмовилась надати другий взірець крові для проведення експертизи, що надало йому підстави сумніватися в тому, що він батько дитини, оскільки маючи другий взірець він мав намір звернутися в незалежну експертну установу з метою отримати незалежний висновок, а тому експертиза не була проведена.

На даний час він згідний оплатити вартість експертизи, здати два взірці ДНК для того, щоб і ОСОБА_4 могла звернутися в окрему установу для проведення дослідження ДНК.

Вважає, що ОСОБА_4 шахрайським шляхом хоче заволодіти належним йому на праві власності майном, наполягає на проведенні повторної експертизи, яку просить доручити експертам в Польщі.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення таких зі сторони відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 звернувся в суду з позовом про оспорювання актового запису про батьківство лише в травні 2012 року, тобто більше ніж через 10 років після реєстрації народження дитини, тому пропустив встановлений ч. 1 ст. 56 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України) строк звернення до суду, який є присічним і продовженню не підлягає.

Крім цього, суд звернув увагу на те, що доказів про те, що він не є батьком, позивач суду не надав, крім цього, він неодноразово відмовлявся від проведення призначених судом повторних експертиз.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.09.2000 року між сторонами зареєстрований шлюб у Личаківському відділі РАЦС Львівського міського управління юстиції, який рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.02.2008 року розірвано (а.с. 5).

З свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5 вбачається, що останній народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Жешув, Польської Республіки, батьком дитини записаний ОСОБА_6 (а.с. 4).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Оскільки дитина, батьківство щодо якої оспорюється позивачем, народилась до 1 січня 2004 року, суд першої правильно застосував до спірних відносин норми КпШС України.

Відповідно до ст. 51 КпШС України взаємні права та обов'язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку.

Стаття 52 цього ж кодексу визначає, що походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків.

Згідно із ст. 54 КпШС України батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав, має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) роз"яснено, що оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС України річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 знав про факт запису його батьком дитини з моменту такого запису, що не заперечується і самим позивачем, при цьому, з відповідним позовом звернувся після спливу 10 років, тому пропустив строк встановлений ст. 56 КпШС України, доказів поважності пропуску такого суду не представив.

Разом з тим, доводи апелянта в окремій частині зводяться до того, що він лише у 2008 році дізнався від знайомого про те, що такий в період з березня 2000 року по 15 квітня 2000 року неодноразово перебував в інтимних стосунках з ОСОБА_4, а тому у 2008 році вперше звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, як в суді першої інстанції, так і на пропозицію в апеляційному суді, не надав суду інформацію про прізвище, ім'я та по батькові, адресу проживання цього знайомого.

Проте, під час розгляду апеляційної скарги, з досліджених матеріалів цивільної справи № 2-629/09 встановлено, що ОСОБА_2 раніше, а саме 25.07.2008 року, звертався у Франківський районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_4 про виключення запису про його батьківство з актового запису про народження дитини ОСОБА_5

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.12.2009 року вказана позовна заява залишена без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у зв"язку із повторною неявкою позивача.

Враховуючи пояснення позивача ОСОБА_2 про те, що він дізнався, що можливо не є батьком дитини лише у травні 2008 року, при цьому вперше звернувся з позовом до суду в липні 2008 року, тому, не змінюючи порядку обчислення строку, вказану обставину можливо врахувати як поважну причину пропуску строку на звернення до суду.

Відтак, суд першої інстанції не врахував, що позивач пропустив встановлений ст. 56 КпШС України строк звернення до суду з поважної причини, тому з мотивувальної частини рішення необхідно виключити вказану обставину, як підставу для відмови у позові.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою від 19.03.2013 року суд першої інстанції призначив по справі судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про те чи є біологічним батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, проведення якої доручено експертам "ДНК Центр" м. Львів.

Відповідно до висновку експертизи № 377480 від 15 травня 2013 року, співпадіння факту батьківства складає 99,99%, тобто ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 (а.с. 40-51).

Не зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 не надав суду жодних належних доказів на підтвердження того, що висновок експерта є необґрунтованим, суд ухвалами від 16 жовтня 2013 року та 07 лютого 2014 року призначав повторні експертизи (проведення яких доручалось різним експертним установам), однак у першому випадку позивач не провів оплату, в іншому позивач відмовився від проходження такої експертизи, з приводу чого написав письмову заяву від 13.05.2014 року.

Питання щодо примусових заходів для забезпечення проведення призначеної експертизи відповідно до вимог ч. 2 ст. 146 ЦПК місцевий суд не вирішував, оскільки у застосуванні таких не було потреби.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для виключення запису про батьківство позивача ОСОБА_2 з актового запису про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки позивач не довів відсутність кровного споріднення між собою та дитиною, на противагу, висновок експертизи № 377480 від 15.05.2013 року практично доводить батьківство позивача по відношенню до сина ОСОБА_5

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до роз"яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови у позові, а відтак, суд першої інстанції безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні як підставу для відмови у позові пропуск позивачем встановленого у ст. 56 КпШС України строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року - змінити.

Виключити з мотивувальної часини рішення покликання, як на підставу для відмови у позові, пропуск позивачем ОСОБА_2 встановленого ст. 56 КпШС України строку звернення до суду.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

Р.В. Савуляк