АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/870/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1624/15Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Буленка О.О., Дорош А.І.

при секретарі Коваль А.А.

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року

по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро Українизвернулося до суду з позовом до ОСОБА_3про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 21 листопада 2011 року з вини відповідача, який керував мотоциклом Днепр МТ-11 д/н НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «DAEWOO» д/н НОМЕР_4, належний ОСОБА_4 під керуванням водія ОСОБА_5 Оскільки шкода, заподіяна відповідачем була відшкодована ОСОБА_5 Моторним (транспортним) страховим бюро України, позивач просив стягнути 21199 грн. 33 коп., виходячи з наступного розрахунку: 25439 грн. 19 коп. (розмір шкоди) - 4 239 грн. 86 коп. (20% ПДВ), а також витрати, понесені на аварійного комісара в розмірі 720 грн., а всього 21919 грн. 33 коп.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 21 919 грн. 33 коп.) страхового відшкодування в порядку регресу, а також судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити Моторному (транспортному) страховому бюро України у задоволенні позову.

На дану апеляційну скаргу позивач надав своє заперечення, в якому, спростовуючи доводи апелянта, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року - залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 21 листопада 2011 року, близько 17 год. 40 хв. на автодорозі Лубни-Миргород водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом - мотоциклом Днепр МТ-11 д/н НОМЕР_3, виїжджаючи з узбіччя на проїзну частину, не надав переваги в русі автомобілю «DAEWOO», д/н НОМЕР_4, належному ОСОБА_4 під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався по своїй смузі руху, допустивши зіткнення з даним транспортним засобом.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «DAEWOO» отримав механічні пошкодження. Розмір завданих збитків у зв»язку з пошкодженням автомобіля «DAEWOO» складає 25439 грн. 19 коп. /а. с. 38, 48/.

Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 груд-ня 2011 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по факту даної дорож-ньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу /а. с. 4/.

За нормами ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Також судом встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 не мав чинного договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Звіту №0601 Про незалежну оцінку майна виконаного ПП ОСОБА_6 (а.с. 43-51) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ DAEWOO Т13110 держномер НОМЕР_4, в результаті його пошкодження при ДТП сладає 25 439 грн. 19 коп. /а. с. 48/.

Згідно ч.1 п. "а" ст. 41 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро Україниздійснило виплату відшкодування ОСОБА_5, який скориставшись своїм правом подав відповідну заяву про відшкодування збитків, - в розмірі 21199 грн. 33 коп. виходячи з розрахунку: 25439 грн. 19 коп. (розмір шкоди) - 4 239 грн. 86 коп. (20% ПДВ). Крім цього, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 720 грн., що в загальному розмірі становить 21919 грн. 33 коп. (21199,33 + 720).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспорт-ного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою ци-вільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Встановивши вищенаведені обставини, беручи до уваги, що відповідачем не спростовано достовірність висновку, наведеного в Звіті про незалежну оцінку майна щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ DAEWOO, в результаті його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також правильність страхової виплати, місцевий суд відповідно до цитованих норм закону, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України.

В свою чергу, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що доданий до позову Звіт №0601 Про незалежну оцінку майна є неналежним доказом у справі, з огляду на те, що вкаазаний доказ не був наданий суду, а пред»явлена лише копія титульної та останньої сторінки документа, - не відповідає дійсності та спростовується наявним у матеріалах справи повним текстом зазначеного Звіту, який містить розрахунок шкоди, калькуляцію, протокол огляду, фототаблицю /а. с. 43-52/.

Також посилання відповідача на помилковість прийняття районним судом рішення про задоволення позову на підставі доказів виплати страхового відшкодування не власником транспортного засобу - ОСОБА_4, а іншою особою - ОСОБА_5, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки згідно наявних у справі доказів, вбачається, що власник пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_4 уповно-важив ОСОБА_5 на отримання вказаних грошових коштів, про що видав нотаріально посвідчену довіреність за №833217 від 22 лютого 2012 року - одержувати грошові суми, в тому числі страхові відшкодування /а. с. 37/.

Безпідставним, на думку колегії суддів, є і твердження апелянта про те, що платіжне доручення, надане позивачем на підтвердження факту виплати відшкодування потерпіло-му, складене з порушеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою НБУ, а тому факт сплати позивачем страхового платежу є лише припущенням. При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно виходив з того, що МТСБУ страхове відшкодування було сплачено, що зокрема підтверд-жується копією платіжного доручення №1286 від 19 березня 2012 року /а. с. 9/.

В свою чергу посилання апелянта на те, що платіжне доручення має містити печатку банку, підпис керівника і головного бухгалтера, а також прізвище виконавця спростовуєть-ся приписами самої Інструкції, на яку посилається апелянт.

Так, згідно п. 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій Постановою НБУ №22 від 21 січня 2004 року, платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції.

У відповідності з додатком №8 /п. 42 Підпис банку/ у разі перерахування коштів на рахунки клієнтів - отримувачів /фізичних та юридичних осіб/, які відкриті в інших банках, розрахунковий документ засвідчується підписами керівника (його заступника) і головного бухгалтера (його заступника) банку або підписами уповноважених осіб згідно з внутрішніми нормативними документами банку та відповідального виконавця банку.

Таким чином, зазначена Інструкція передбачає посвідчення вказаних документів або керівником чи головним бухгалтером банку або особою, визначеною внутрішніми нормативними документами банку, при цьому наявність печатки та прізвища особи вказаною Інструкцією не вимагається.

В той же час, колегія суддів враховує посилання апелянта на необхідність розмежування поняття регрес та суброгація, як це зазначено у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 27 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшко-дування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року. Між тим, як слідує з матеріалів справи, МТСБУ звернулося до суду з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, який і був вирішений судом із застосуванням закону, який підлягав застосуванню. Поряд з цим, помилкове наведення місцевим судом в рішенні положень ст. 27 Закону України «Про страхування», не є підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду згідно норм ч. 2 ст. 308 ЦПК України.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: