Провадження № 2-з-85/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року суддя Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 14.07.2015 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 75951,34 грн., суму інфляційних втрат до суми основного боргу у розмірі 49444,32 грн., 2578,18 грн. - три відсотки річних від простроченої суми позики та судовий збір.

Одночасно з пред'явленням позову позивач надав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та нерухоме майно, що належить відповідачу на праві приватної та/або спільної сумісної власності, та заборони до вирішення справи по суті та набрання законної сили рішенням у даній справі відповідачу ОСОБА_2 самостійно чи через представника здійснювати продаж чи інше розпорядження рухомим та нерухомим майном, що належить відповідачу на праві приватної та/або спільної сумісної власності.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз'ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, правилами ст. 152 ЦПК України визначений перелік видів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами та, виходячи з якого, за позовами майнового характеру арешт може бути накладений лише на індивідуально визначене майно або грошові кошти.

Між тим, заявляючи клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача, позивач не надав достовірних відомостей про належність цього майна на даний час на праві власності відповідачу його місцезнаходження, а також відомостей щодо наявності відкритих на ім'я відповідача рахунків в банківських установах.

Крім того, у заявленому клопотанні позивачем не зазначена та не визначена вартість майна, що підлягає арешту, що перешкоджає встановити співмірність заявлених позовних вимог та прийняти відповідне рішення щодо його повного або часткового задоволення, а також не викладені обставини щодо неплатоспроможності відповідача або неможливості виконання рішення в подальшому.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доводи позивача про забезпечення позову необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при оголошенні, можуть оскаржити ухвалу до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: