АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3382/15
Справа № 645/9606/14ц Головуючий 1 інст. -Сілантьєва Е.Є.
Категорія : встановлення факту Доповідач - Бобровський В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в Кокоші В.В.,

Черкасова В.В.,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем більш ніж п'ять років, та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 з 15 вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 до смерті ОСОБА_5 та про визнання права власності на її квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що вказана квартира, згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 2000 року належало ОСОБА_6, ОСОБА_5 та їх сину ОСОБА_7.

Зазначивши, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, спадщину після їх смерті фактично прийняла ОСОБА_5, яка продовжувала мешкати в цій квартирі та те, що вона залишалась самотньою у похилому віці та потребувала догляду та сторонньої допомоги за її проханням у якості близької людини, оскільки ОСОБА_4 відповідач у справі, був двоюрідним братом ОСОБА_6, позивач з 15 вересня 2007 року вселилась в квартиру до ОСОБА_5 та мешкала з нею дружньо, як рідні сестри до смерті.

Вважаючи, що в такий спосіб вони мешкали однією сім'єю понад 5 років та те, що вона відповідно положень ст..1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги та є такою, що прийняла спадщину, просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Судом у якості співвідповідача залучено Харківську міську раду.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 проти позову не заперечував.

Представник міської ради в судове засідання не з'явився.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради з посиланням на безпідставність та необґрунтованість позову ОСОБА_3 належними доказами, його задоволення судом без дотримання норм матеріального і процесуального права, рішення районного суду просить скасувати, у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення проти них, колегія відповідно до положень ч.1 ст.309 ЦПК України вирішила апеляційну скаргу представника Харківської міської ради задовольнити. рішення районного суду скасувати, виходячи із наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених ст..61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Під час ухвалення рішення суд за ч.1 ст.214 ЦПК України вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

По справі судом згідно наданих доказів встановлено та не оспорюється те, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 приватизована ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відповідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 2002 року. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадщину прийнято іншими співвласниками відповідно до ст..549 ЦК УРСР, 1963 року, чинного на той час.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Спадщину після його смерті оформлено не було у відповідності до ч.1 ст. 1296 ЦК України, (2003 року), а ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. після її смерті, згідно повідомлення 12 Харківської державної контори на запит суду заяву про прийняття спадщини подано 6 травня 2014 року ОСОБА_4, відповідачем по справі без підтвердження ступеня споріднення.

Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідач є двоюрідним братом ОСОБА_6 та перебуває у шлюбі з позивачем з 11 серпня 1963 року, про що свідчить свідоцтво про одруження НОМЕР_1.

Задовольняючи позовні вимоги на підставах показань свідків, пояснень сторін у судовому засіданні, наданих фотокарток та квитанцій по сплаті комунальних послуг за адресою спірної квартири, інших документів, суд дійшов висновку про встановлення факту спільного проживання позивача із ОСОБА_5 та визнав право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру в порядку спадкування за законом.

Проте з таким висновком суду, у зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та вимог процесуального права при ухваленні рішення погодитись не можна.

Рішення суду,за нормою ст..213 ЦПК України повинно бути законним і обґрунтованим таким, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч.2 ст.256 цього Кодексу, окрім фактів перелічених у ч.1 цієї статті, які встановлюються у судовому порядку, можуть бути також встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За нормою ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, згідно ст..1264 ЦК України, мають право на спадкування за законом у четверту чергу.

Як вбачається із актів, складених 21 вересня 2013 року та після смерті ОСОБА_5 у жовтні 2014 року, засвідчених ОСОБА_10, ОСОБА_8, допитаних судом у якості свідків, ОСОБА_3 мешкала у квартирі спадкодавця однією сім'єю з нею з 2007 року вдвох, сплачували комунальні платежі, але із наданих позивачем платіжних квитанцій за комунальні та телекомунікаційні послуги вбачається, що оплата здійснювалась лише з лютого 2014 року (а.с.38, 39, 78-108). Договір про надання ритуальних послуг від 4 квітня 2014 року щодо поховання ОСОБА_5 на загальну суму 3003,50 грн. з ФОП ОСОБА_9 укладався відповідачем ОСОБА_4, яким у травні 2014 року подана заява про прийняття спадщини. Фотокартки за 1967-1977 року не свідчать про факт спільного проживання позивача із ОСОБА_5, а із копії паспортів громадян України сторін по справі, та інших матеріалів справи вбачається, що вони мешкають та зареєстровані за адресою АДРЕСА_2.

Вирішуючи справу суд на зазначені обставини у відповідності до ч.1 ст.214 ЦПК України не звернув уваги, сукупності наданим доказам в порушення вимог ст..212 цього Кодексу не надав.

З огляду на викладене, колегія вважає вимоги ОСОБА_3 про факт спільного проживання з ОСОБА_5 в її квартирі однією сім'єю з 2007 року до часу її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, як підстава спадкування за законом у четверту чергу, недоведеними належними та допустимими доказами, оскільки перебування в квартирі, дружні стосунки споріднених осіб через родинні зв'язки своїх чоловіків, за відсутністю достовірних доказів про взаємні права та обов'язки, самі по собі не свідчать про сім'ю.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 309 , 313, 314 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 лютого 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді