справа № 208/9792/14-ц
№ провадження 2/208/670/15
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська у складі: судді Дячкова С.В., при секретареві Тур І.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що між нею та ОСОБА_5 за участю відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, як представника ОСОБА_5 було укладено договір завдатку, відповідно до якого сторони зобов'язались в строк до 25.12.2012 року оформити належним чином договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - житлового будинку АДРЕСА_1

Того ж дня, тобто 23.10.2012 року позивачкою було передано ОСОБА_5 суму завдатку та сплачено вартість послуг відповідача у розмірі 6800 грн. Відповідач не виконала своїх послуг, пов'язаних з придбанням нерухомого майна та грошей не повернула.

Просить стягнути з відповідача на її користь сплачені за договором завдатку від 23 жовтня 2012 року грошові кошти у розмірі 6800 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав із зазначених у ньому підстав, представник відповідача позов не визнала, пояснила, що відповідач ніяких грошей у позивача не брала, ніяких зобов'язань перед позивачем не має.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між позивачем ОСОБА_123 жовтня 2012 р. та ОСОБА_5 було укладено договір завдатку, відповідно до якого сторони зобов'язались в строк до 25.12.2012 року оформити належним чином договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме-житлового будинку АДРЕСА_1

Того ж дня, тобто 23.10.2012 року позивачкою було передано ОСОБА_5 суму завдатку.

Відповідно до пункту 5.1 договору завдатку, укладеного між позивачкою та ОСОБА_5 від 23.10.2012 року, позивачка передала останньому 56000 грн. завдатку за рахунок укладення в майбутньому угоди купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно до розділу 3 вищезазначеного договору визначено основні обов'язки продавця, а відповідно до розділу 4 визначені обов'язки покупця.

Відповідно до п. 5.4 договором визначено поняття «невиконання договору», яким є будь-який факт, який є причиною офіційною (з внесенням відповідної постанови) відмови нотаріуса у посвідченні договору купівлі-продажу, відмова однієї із сторін від підписання договору купівлі-продажу на визначений цим договором умовах, нез'явлення до нотаріуса у визначений час або невиконання договору купівлі-продажу, якщо цей факт доказаний в судовому порядку чи наслідком його є розірвання договору купівлі-продажу (визнання його недійсним).

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач не виконала свої обов'язки за договором, порушивши його пункт 5.4, невиконання якого доведено належними та допустимими доказами.

Крім того, позивачка надала до позовної заяви рішення Баглійського райсуду м. Дніпродзержинська від 23.09.2014 року, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та стягнуто з нього суму переданого авансу у розмірі 56000 грн. Даним судовим рішенням встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 до суду не надано доказів того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору.

Зазначене рішення набрало чинності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до п. 8.3 договору встановлено, що за послуги агенції сплачує покупець, але відповідно до цього ж пункту не визначено, що такі послуги дійсно були сплачені позивачкою, а відповідач отримала ці кошти.

Не встановлено факт такої оплати і судовими рішеннями, що набрали чинності. Вищезазначеними рішеннями встановлено, що сума завдатку, яка була сплачена позивачкою ОСОБА_1 склала 56000 грн., яка і була стягнута за рішенням суду.

Виходячи з вищевикладеного, у позивачки не має жодної підстави стверджувати щодо невиконання позивачем будь-якого обов'язку, який визначений п. 5.4 договору завдатку від 23.10.2012 року.

Крім того, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає в договорі відповідача як представника ОСОБА_5, але при цьому позивачка не надає жодного доказу, який би підтверджував факт такого представництва на підставі довіреності або будь-яких інших документів, передбачених діючим Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, твердження позивача про те, що я відповідач ОСОБА_6 є довіреною особою ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження, оскільки, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (довіреність, договір доручення тощо), підписані між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Не містить таких відомостей і сам договір завдатку від 23.10.2012 року.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивачкою не надано доказів того, що відповідач є стороною договору та отримувала від позивача гроші в сумі 6800 грн.

Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважаю, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 526, 530, 611, 625 ЦК України, ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги.

Суддя Дячков С. В.