01.09.2015 Єдиний унікальний номер 205/4358/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

при секретарі Єрьоменко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 18 червня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з 1994 року проживає в АДРЕСА_2. Вказана квартира з 1980 року була придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 11 липня 1980 року. ОСОБА_2 отримав від позивача гроші за квартиру в сумі 400 доларів США, в присутності сусідів ОСОБА_3, ОСОБА_4, на писав розписку. Крім того, передав домову книгу, технічний паспорт на квартиру і за його згодою позивач зареєструвала місце проживання у спірній квартирі. Вісімнадцять років позивач проживає у квартирі, утримує, сплачує комунальні послуги, відкрито та безперервно користується майном понад десять років. Натомість відповідач тривалий час не використовує майно. Позивач просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилися, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило.

Від третіх осіб надійшли письмові заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, підтримали позовну заяву та просили задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні встановлено, що 30/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську належить на праві власності ОСОБА_2, на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 25.06.1992 року, Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 3-3887 (а.с.37).

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується записами домової книги (а.с.8-12).

Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь -які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з аналізу норм ст.344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придбане для володіння майно, яке відноситься до будь -якої форми власності, крім того, яке вилучено з цивільного обороту. Нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, оскільки вважається, що таке майно існує. В силу ч.1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знеціненні та зміни їх призначення. Також, обов'язковою ознакою нерухомого майна, як об'єкту матеріального світу, в розумінні вимог матеріального закону, є прийняття такого майна в експлуатацію та реєстрація речового права у встановленому законом порядку. Як зазначалось вище, право власності на вказане майно зареєстровано у встановленому законом порядку у Реєстрі прав власності за фізичними особами у відповідних частках, тому спірний об'єкт володіння, що уявляє собою об'єкт нерухомості майна, є законним в розумінні вимог чинного законодавства.

Достовірність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст.3 ЦК України). Аналіз вимог чинного законодавства, в яких йдеться про недостовірних учасників цивільних правовідносин, дозволяє зробити висновок, що особу слід вважати добросовісною у тому випадку, коли вона діє без умислу причинити шкоду іншій особі, а також не допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що фактичне володіння спірним майном не завдало шкоди правам та охороню вальним законом інтересам третіх осіб, а сам факт володіння таким майном х з боку позивача не спрямований на спричинення шкоди іншим особам.

Безперервність володіння повинна бути на протязі визначених законом строків і цей строк диференціюється в залежності від об'єкта, в даному випадку для нерухомого майна є таким, що становить 10 років. Також обов'язковою ознакою, необхідною для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України є факт відкритого володіння, очевидного для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов'язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. При цьому перебіг строку набувальної давності прочиняється з моменту володіння.

Як зазначалось, вище для суду є приюдиційною обставина перебування у користуванні та володінні позивача понад 10 років, у тому числі факт існування таких обставин за три роки до набрання ЦК України в ред.. 2004 року. Суд вказує, що за вказаний період часу, спірне майно не було примусово витребувано у позивача законним володільцем в силу індикаційного позову, а фактичне володіння таким майном з боку позивача також не було визнано недобросовісним у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 здійснюючи обслуговування зазначеного будинку, догляд за ним, добросовісно заволоділа чужим майном, відкрито, безперервно володіє ним в період, більший десяти років. Тому суд вважає, що наявні підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на 30/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Інша частина позовних вимог не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на законі.

На підставі викладеного і керуючись ст. 41 Конституції України ст. 344 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 30/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, в порядку набувальної давності.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.В. Басова