АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Оніщука М.І.,

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування за законом, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 759/22215/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12366/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чала А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В грудні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, 3-ті особи: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, Головне управління юстиції у м.Києві та просив визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, після смерті якої залишилось спадкове майно: житловий будинок по АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Біличанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 10.03.1967р. Заповітом від 07.03.1986р. ОСОБА_7 заповіла будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_6 - матері позивача, яка в порядку ст.549 ЦК Української PCP 1963р. спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, в тому числі: проводила ремонтні роботи будинку, обробляла земельну ділянку, укладала договори страхування спадкового майна за вказаною адресою, хоча до нотаріальної контори не зверталась і спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Її діти: ОСОБА_1 і ОСОБА_3 спадщину прийняли, у зв'язку із чим звернулись до нотаріальної контори із заявою у встановлені законом строки. Оскільки у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011р. право власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_6 було визнано за ОСОБА_3 Позивач вважає, що він, як другий спадкоємець майна матері ОСОБА_6, має право на визнання за ним в судовому порядку права власності на іншу Ѕ частину спадкового майна, а саме: на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1, тому просив задовольнити позов.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-ті особи: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції в м.Києві. Головне управління юстиції у м.Києві про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що фізичне існування будинку, який належав ОСОБА_7 і який успадкувала ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, на час прийняття спадщини Скаржником та ОСОБА_3 було встановлено Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2011 року, Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 лютого 2012 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року, і це не підлягає доказуванню в порядку частини 3 статті 61 ЦПК України під час розгляду даної справи.

Зазначає, що згідно частини 1 статті 1267 Цивільного кодексу України,частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, і оскільки право власності на Ѕ частку судовим рішенням визнано за ОСОБА_3, отже, на другу половину вказаного будинку законне право має Апелянт.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 (а.с. 7 Том №1 - копія запису про смерть), після смерті якої залишилось спадкове майно: житловий будинок по АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Біличанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 10.03.1967р., що встановлено судовими рішеннями в порядку частини 3 ст.61 ЦПК України і сторонами не оспорювалось.

Заповітом від 07.03.1986р. ОСОБА_7 заповіла будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_6 (а.с. 8 Том №1 - копія заповіту), яка була матір'ю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (а.с. 126 Том №1 - копії свідоцтв про народження).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 в порядку ст.549 ЦК Української PCP 1963р., що діяв на час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 і на час виникнення спірних правовідносин, спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном по АДРЕСА_1, в тому числі: проводила ремонтні роботи будинку, обробляла земельну ділянку, укладала договори страхування спадкового майна, хоча до нотаріальної контори не зверталась і спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась (а.с. 12-26 Том №1 - копії судових рішень).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с. 10 Том №1 - копія свідоцтва про смерть).

Також судом першої інстанції встановлено, що діти ОСОБА_6: син ОСОБА_1 і дочка ОСОБА_3 спадщину прийняли, у зв'язку із чим звернулись до нотаріальної контори із заявою у встановлені законом строки, а саме: 26.12.2003р. (а.с. 122 Том №1 - копія заяви).

Оскільки у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, зокрема, житловий будинок по АДРЕСА_1, постановою нотаріуса від 13.03.2012р. ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину даного спадкового майна (а.с. 193 Том №1 - копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011р. позов ОСОБА_3 було задоволено і визнано за нею право власності на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 і порядку спадкування за законом (а.с. 22 Том №1 - копія рішення суду).

Апеляційний суд м.Києва 29.02.2012р. постановив нове рішення, яким рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011р. скасував і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовив (а.с. 23-24 Том №1 - копія рішення суду).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.07.2012р. рішення Апеляційного суду м.Києва від 29.02.2012р. скасовано, а рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011р. залишено в силі (а.с. 25-26 Том №1 - копія ухвали суду).

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, такий об'єкт нерухомого майна як житловий будинок по АДРЕСА_1, який спадкодавець прийняла у спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, в тих його індивідуально-визначених технічних характеристиках, в яких він був власністю спадкодавця ОСОБА_7. фізично не існував, оскільки в 2000р. згорів і на час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 вже фактично був відсутнім, а тому не міг входити до спадкової маси.

Суд першої інстанції також вважав, що як встановлено судовими рішеннями, які набрали чинності та іншими письмовими доказами в даній цивільній справі в їх сукупності та співставленні, на час розгляду даної справи в суді та постановления судового рішення, на земельній ділянці по АДРЕСА_1, на якій до 2000р. знаходився житловий будинок, який належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Біличанською сільською радою Кисво-Святошинського району Київської області від 10.03.1967р.. є відсутнім, а на його місці розташований новостворений об'єкт нерухомого майна, який має статус «самочинного», має площу забудови 47,0 кв.м. і позначений на плані літ. «Д», а інші об'єкти нерухомого майна на земельній ділянці за вказаною адресою не встановлені.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у суду відсутні правові підстави вважати, що житловий будинок по АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Біличанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 10.03.1967р., увійшов до складу спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 і є тим самим нерухомим майном, яке на час розгляду даної справи знаходиться на земельній ділянці за цією ж адресою і має статус «самочинного», у зв'язку із чим відсутнім фактично є предмет спору, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Біличанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 10.03.1967р., натомість існує інше нерухоме майно, що має інший правовий статус самочинного будівництва, порядок визнання права власності на яке регулюється іншими правовими нормами, зокрема ст.376 ЦК України, a визнання права власності в порядку спадкування на новостворене нерухоме майно діючим законодавством не передбачено.

Колегія суддів вважає необгрунтованим такий висновок суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції кервався тим, що вважав встановленою повну руйнацію будинку по АДРЕСА_1 в 2000 р. в результаті пожежі, а ОСОБА_1 фактично побудував на його місці нову будівлю починаючи з фундаменту.

Разом з тим, вказані обставини не знайшли підтвердження під апеляційного розгляду справи, належних та допустимих доказів відносно повної руйнації спірного будинку відповідачами не надано.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011р. позов ОСОБА_3 було задоволено і визнано за нею право власності на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом (а.с. 22 Том №1 - копія рішення суду).

Апеляційний суд м.Києва 29.02.2012р. постановив нове рішення, яким рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011р. скасував і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовив (а.с. 23-24 Том №1 - копія рішення суду).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.07.2012р. рішення Апеляційного суду м.Києва від 29.02.2012р. скасовано, а рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011р. залишено в силі (а.с. 25-26 Том №1 - копія ухвали суду).

Таким чином, як вбачається зі змісту рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011р., ОСОБА_1 зазначав, що будинок по АДРЕСА_1 фізично існує, заяву про зняття з реєстрації зазначеного будинку до БТІ він не подавав і ніколи подавати не буде. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що не заперечує проти того, щоб ОСОБА_3 прийняла в порядку спадкування Ѕ частину даного будинку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом є необґрунтованим, оскільки право власності ОСОБА_3 на іншу Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом визнано судовим рішенням.

Оскільки оскаржуване рішення є необґрунтованим, а обставини, викладені в ньому, не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити зважаючи на таке.

Прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 встановлено в порядку частини 3 ст.61 ЦПК України, про що зазначалось вище.

Таким чином, спірні правовідносини виникли в день відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

В пункті 5 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України 2004р. вказано, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

В спірному випадку, спадщина після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до набрання чинності ЦК України 2004р., її спадкоємці: син ОСОБА_1 і дочка ОСОБА_3. спадщину прийняли шляхом звернення 26.12.2003р. до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, при вирішенні спору в частині спадкування майна ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1., суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК Української PCP 1963р.

Так, згідно частини 1 ст.548 ЦК Української PCP 1963р., для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до частини 1 ст.549 ЦК Української PCP 1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1 ) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Аналізуючи такі норми права, можливо зробити висновок про те, що може бути прийнято як спадщина, тобто, успадковано фактично існуюче та індивідуально визначене нерухоме майно, в управління або володіння яким вступає спадкоємець у способи, визначені в частині 1 ст.549 ЦК Української PCP 1963р.

Відповідно до ст.529 ЦК Української PCP 1963р., позивач є спадкоємцем першої черги майна своєї матері ОСОБА_6

Крім цього, стаття 16 ЦК України в частині 2 визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких є спосіб визнання права, в даному спірному випадку - визнання права власності на спадкове нерухоме майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6, що померла

ІНФОРМАЦІЯ_1

Колегія суддів вважає, що з огляду на фактичні обставини справи, вірним є визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на Ѕ частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом надано належні та допустимі докази на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин наявні підстави для її задоволення.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу і скасовує рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту: Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в порядку спадкування право власності на Ѕ частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: