Справа № 307/722/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.

при секретарі Маринець Д.М.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2, що діє від імені ОСОБА_3, на рішення Тячівського районного суду від 28 травня 2015 року справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області до ОСОБА_3 про відшкодуваня коштів за переплату пенсії,-

у с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року УПФ України в Тячівському районі звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, зазначаючи, що відповідачкою при зверненні за призначенням їй соціальної пенсії по інвалідності було надано УПФ недостовірні, завідомо неправдиві відомості, у звязку з чим у позивача виникла переплата коштів за період з 27 вересня 2004 року по 31 січня 2013 року, яка станом на 01 червня 2015 року, з урахуванням частково утриманої переплати пенсії та заяви про зменшення позовних вимог (а.с 55) становить 47 452,31грн., просило стягнути вказану суму з відповідачки на користь УПФ України в Тячівському районі.

Рішенням Тячівського районного суду від 28 травня 2015 року (а.с. 68-70) позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь управління Пенсійнго фонду України в Тячівському районі Закарпатської області незаконно отриману пенсію в розмірі 47 452,31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 474,52 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідачки просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у позові (а.с. 73-75).

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 вересня 2004 року відповідачка ОСОБА_3, звернувшись до управління ПФУ в Тячівському районі за призначенням їй соціальної пенсії по інвалідності, подала заяву, в якій зазначила, що не працює, і зобовязалась повідомляти управління про всі обставини, що спричиняють зміну розміру виплачуваної пенсії чи припинення її виплати та довідку, видану виконкомом Дібрівської сільської ради від 23 вересня 2004 року, про те, що вона не працює, у звязку із станом здоровя (а.с. 3-4).

Відповідачці було призначено пенсію по інвалідності, в порядку ст.93 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», як непрацюючому громадянину при відсутності права на трудову пенсію.

У січні 2013 року була проведена інвентаризація пенсійних справ та виявлено, що відповідачка зареєстрована у Тячівській РДА як субєкт підприємницької діяльності з 27 вересня 1994 року та взята на податковий облік в ДПІ у Тячівському районі 28 вересня 1994 року, нею сплачувались до бюджету передбачені законом податки, що підтверджується також довідкою, виданою ДПІ у Тячівському районі Закарпатської області від 15 лютого 2013 року № 969/17-02 (а.с 5).

На підставі рішення управління ПФУ у Тячівському районі № 183 (протокол від 23 травня 2013 року № 4) з відповідачки утримується переплата пенсії у сумі 51 541,51 грн., яка утворилася за період з 27 вересня 2004 року по 31 січня 2013 року, у звязку з поданням ОСОБА_3 при зверненні за призначенням пенсії недостовірних відомостей, шляхом утримання з останньої щомісячно 20 % пенсії до повного погашення (а.с. 6).

Внаслідок щомісячного утримання 20 % пенсії залишок боргу станом на 01 червня 2015 року становить 47 452,31 грн. (а.с.7, 56).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що надмірна виплата відповідачу пенсії, з її вини, є завданням шкоди державному бюджету України та призводить до порушення інтересів держави в особі ПФУ, тому до цих правовідносин застосовується загальна позовна давність у три роки. Оскільки позивач дізнався про порушення свого права 15 лютого 2013 року, то підстав для застосування позовної давності не має, тому відповідно до ст.50 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.1212 ЦК України переплата пенсії підлягає стягненню з відповідачки.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.50 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно з п.4 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою ПФУ від 21 березня 2003 року № 6-4, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум, у судовому порядку стягується решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу ПФУ у разі припинення виплати пенсії відповідно до ч.1 ст.49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Даних про те, що відповідачці було припинено виплату пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду у звязку із її призначенням на підставі документів, що містять недостовірні відомості, матеріали справи не містять.

Натомість з матеріалів справи вбачається, на підставі рішення управління ПФУ у Тячівському районі № 183 (протокол від 23 травня 2013 року № 4) з відповідачки щомісячно утримується 20 % розміру пенсії в рахунок переплати виплаченої їй пенсії.

Отже, управління ПФУ у Тячівському районі внаслідок прийняття зазначеного рішення реалізувало своє право на утримання переплати пенсії з відповідачки і підстави для стягнення решти переплати у судовому порядку відсутні.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Згідно з ч.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем компенсуються за рахунок держави.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п.4 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою ПФУ від 21 березня 2003 року № 6-4, колегія суддів,

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє від імені ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 28 травня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області до ОСОБА_3 про відшкодування коштів за переплату пенсії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6