У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, прокуратури Приморського району м. Одеси, яка діє в інтересах Одеської міської ради, про визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: визнано за ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м, інвентаризаційний номер НОМЕР_1 ОДН (підвального типу), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у зазначеній справі за його касаційною скаргою з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

13 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 344 Цивільного кодексу України.

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 і 28 листопада 2012 року, 12 лютого 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 25 червня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновком апеляційного суду про те, що спірне нежитлове приміщення підвального типу не є капітальним будівництвом, що виключає можливість визнання за позивачем права власності на нього як на об'єкт нерухомого майна.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 і 28 листопада 2012 року, наданих як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаної норми матеріального права, касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для визнання права власності за набувальною давністю, оскільки позивачі добросовісно заволоділи жилим будинком з відповідними господарсько-побутовими спорудами і будівлями, продовжують відкрито і безперервно володіти нерухомим майном.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року не може слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки предметом касаційного перегляду зазначена ухвала апеляційного суду, однак в мотивувальній частині суд касаційної інстанції досліджував і перевіряв правильність судового рішення суду першої інстанції.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, прокуратури Приморського району м. Одеси, яка діє в інтересах Одеської міської ради, про визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін