Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1274/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Спори, що виникають із договорів найму (оренди) Доповідач Кодрул М. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.07.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Кодрула М.А.

суддів - Чорнобривець О.С., Черненко В.В.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Агрофірма «Камянська» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2015 року, у справі за позовом приватного підприємства «Агрофірма «Камянська» до ОСОБА_2, фермерського господарства «ОСОБА_3О.», треті особи: Реєстраційна служба Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області, відділ Держземагенства у Новомиргородському районі Кіровоградської області, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

04 лютого 2015 року ПП «Агрофірма «Камянська» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ФГ «ОСОБА_3О.», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначив, що 20.09.2006 року Новомиргородським відділом КРФ ДП ЦДЗК було зареєстровано договір оренди землі між позивачем і ОСОБА_2 14.07.2011 року відділом Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області було зареєстровано додаткову угоду між позивачем та ОСОБА_2 про подовження договору оренди терміном на 5 років. Позивач вважає, що вказаний договір є чинним, а земельна ділянка до сьогодні використовується позивачем для вирощування сільськогосподарських культур. Орендна плата сплачується відповідачеві ОСОБА_2 в повному обсязі. Власником спірної земельної ділянки є відповідач ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1У-КР № 034918 від 06.11.2001 року. При зверненні позивача до Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції зясувалося, що між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_3О.» було укладено договір оренди земельної ділянки строком 10 років. Такі дії відповідачів суперечать вимогам законодавства та порушують права позивача. Уклавши договір оренди, відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання, визначені таким договором і нормами законодавства. Пунктом 2.2 договору і п. 1 Додаткової угоди до договору встановлено строк договору оренди 10 років, тобто до 14.07.2016 року (з моменту державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди).

Посилаючись на ст. ст. 15, 137, 182, 202, 203, 215, 236, 526 ЦК України, ст. ст. 95, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 24, 27 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 2, 3, 6, 19, 26, 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_3О.» щодо земельної ділянки кадастровий № :02:000:3538 площею 2,5277 га, що розташована в адміністративних межах Камянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області та належить ОСОБА_2, а також рішення про державну реєстрацію речового права оренди ( № запису 14247332 від 07.07.2014 року, зареєстрованого відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області).

Ухвалою Новомиргородського районного суду від 19 лютого 2015 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Відділ Держземагенства у Новомиргородському районі Кіровоградської області, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградської області.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційні скарзі приватне підприємство «Агрофірма «Камянська» зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні вдався до зясування обставин, які не повязані з предметом спору та ухвалив рішення, висновки якого не відповідають обставинам справи, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про нікчемність договору, укладеного між позивачем та орендодавцем ОСОБА_2 Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення.

Відповідачі ФГ «ОСОБА_3О.» та ОСОБА_2 у своїх запереченнях на апеляційну скаргу просять залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Від третьої особи - відділу Держземагенства у Новомиргородському районі надійшло повідомлення про розгляд справи за відсутності їх представника.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що суд, вирішуючи справу, у порушення вимог ст.11 ЦПК, вийшов за межі позовних вимог, підстави, за яких відмовлено у позові, не мають чіткого правового обґрунтування, у звязку з чим ухвалене судом рішення не відповідає вимогам ст.212-215 ЦПК України та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до ст.309 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № 109 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1У-КР № 034918 від 06.11.2001 року загальною площею 2,5277 га кадастровий № :02:000:3538, що розташована в адміністративних межах Камянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

06.08.2004 року між ПП «Агрофірма «Камянська» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 5 років та п.2.2. договору визначений строк дії договору до 6.08.2009 року. 06.08.2004 року орендодавець передав позивачу земельну ділянку на підставі акту прийому-передачі. Державна реєстрація договору здійснена 20.09.2006 року Новомиргородським відділом КРФ ДП ЦДЗК.

11.08.2008 року сторонами укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 06.08.2004 року, якою подовжено дію договору оренди терміном на 5 років оренди з моменту реєстрації даної угоди, відповідно до п.5 додаткової угоди угода вступає в силу з моменту підписання її сторонами. Реєстрація додаткової угоди здійснена 14.07.2011 року відділом Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області

Також встановлено, що 01.07.2014 року між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_3О.» стосовно зазначеної земельної ділянки укладено договір оренди строком на 10 років, який зареєстровано Реєстраційною службою Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 03.07.2014 року.

Позивач, вказуючи на те, що початок строку дії укладеного ним договору оренди землі починається із дати державної реєстрації договору та додаткової угоди, вважає, що строк дії договору закінчується 14.07.2016 року, тому укладений між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_3О.» договір оренди є недійсним як такий, що не відповідає вимогам законодавства та порушує його права орендаря.

Доводи позивача не є доведеними та не грунтуются на нормах матеріального права.

Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

За змістом статей 18, 20 Закону України Про оренду землі (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, сторони договору скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Наведена правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 19.02.2014 року , справа №6-162ц13.

Укладений у 2004 році між ПП «Агрофірма «Камянська» та ОСОБА_2 договір оренди подовжено ще на 5 років і загальний строк дії договору становить 10 років.

Відповідно, початок строку дії договору слід вважати з моменту його укладення - з 06.08.2004 року по 06.08.2009 року, а з урахуванням додаткової угоди з 06.08.2009 року по 06.08.2014 року.

Таким чином, договір оренди між ПП «Агрофірма «Камянська» та ОСОБА_2 припиняється у звязку із закінченням строку 06.08.2014 року.

Інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області та копією договору оренди землі підтверджується, що 01.07.2014 року між ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_3О.» укладено договір оренди строком на 10 років.

З встановленого убачається, що на час прийняття рішення державним реєстратором про державну реєстрацію спірного договору оренди, не припинено право оренди позивача ПП «Агрофірма «Камянська» на цю ж земельну ділянку, що зареєстроване відповідно до діючого на той час законодавства, оскільки договір припиняється, як вже зазначено, 06.08.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ч.2, ч.6 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" при прийнятті рішення державним реєстратором про державну реєстрацію речових прав на майно, підлягає перевірці відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими вимогами та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. У разі, якщо заявлене право вже зареєстроване, у державний реєстрації може бути відмовлено.

Особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною(ч.3 ст.215 ЦК України).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Звертаючись до суду з позовом, позивач правильно зазначив про певні порушення порядку реєстрації спірного договору оренди, здійсненного третьої особою, проте не вказано у чому саме полягає порушення його прав, як орендаря земельної ділянки.

Виходячи з положень ст.3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

У постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13, вказано, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити, чи дійсно були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З матеріалів справи вбачається, що з часу укладення договору оренди позивач користувався орендованою земельною ділянкою, зокрема й на час укладення спірного договору. Перешкоджання у користуванні земельної ділянкою позивачем не зазначено.

Не убачається порушення прав позивача самим фактом укладення на цю ж земельну ділянку договору оренди з іншим орендарем, з урахуванням того, що такий договір укладено майже за 1 місяць до закінчення попереднього договору.

Зокрема, позивачем не зазначено про порушення переважного права на укладення договору оренди, відповідно до ст.33 Закону України „Про оренду та п.5.6 укладеного договору. У встановлений договором 6-ти місячний строк до його закінчення позивачем не зазначено та не надано доказів про вчинення дії, які б свідчили про його намір поновити укладений між ним та орендодавцем ОСОБА_2 договір оренди.

На час звернення з даним позовом до суду( 04.02.2015року) укладений позивачем договір оренди припинений у звязку з закінченням строку дії договору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що недодержання вимог закону щодо процедури реєстрації спірного договору оренди, укладеного між відповідачами ОСОБА_2 та ФГ «Подурця», не призвели до порушення прав позивача, як орендаря, за укладеним ним договором оренди. Підстави для задоволення позову відсутні.

З урахуванням викладеного та відповідно до ст.309 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з викладених підстав.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Агрофірма «Камянська» задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову приватного підприємства «Агрофірма «Камянська» до ОСОБА_2, фермерського господарства «ОСОБА_3О.», треті особи: Реєстраційна служба Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області, відділ Держземагенства у Новомиргородському районі Кіровоградської області, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.07.2014 року між ОСОБА_2 та фермерським господарством «ОСОБА_3О.», відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: