АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7941/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Лозинська М.І.
Доповідач: Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Шиманського В.Й., Ратнікової В.М.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення, державного акту про право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 рокупозивач звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати незаконним і скасувати рішення КМР від 18.12.2008 № 922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» в частині надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,07га, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, визнати недійсним Державний акт від 21.12.2009 року серії НОМЕР_3, який зареєстровано за НОМЕР_4 на право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га. кадастровий номер НОМЕР_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати його реєстрацію, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, укладений 19.03.2010р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі за №450 та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення в розпорядження КМР цієї земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі рішення сільради м/р Жуляни їй було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд, на яку було отримано усі необхідні погоджувальні документи, що передують оформленню права власності на земельну ділянку.

Проте, отримавши у 2009 році новий кадастровий план, їй стало відомо про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 згідно із рішенням Київради та видачу йому державного акту на земельну ділянку, у зв'язку із чим 10.12.2009 року вона звернулась до прокуратури міста Києва, на підставі чого було порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Київради та за фактом шахрайства, передбаченого ч.2 статті 190, ч.1 ст.364 КК України. Підставами для порушення кримінальної справи є порушення земельного законодавства, допущені при прийнятті рішення КМР № 922/922 від 18 грудня 2008 року про надання громадянам земельних ділянок у мікрорайоні Жуляни на території Солом'янського та Голосіївського районів міста Києва.

Оскільки спірна земельна ділянка відведена ОСОБА_2 із порушенням «Порядку погодження землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 р. № 457/1867 (в редакції рішення Київської міської ради від 28 травня 2009 р. № 547/1603, а також з порушенням вимог ст.118 ЗК України, її права, як власника земельної ділянки, підлягають захисту в судовому порядку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свою скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти скарги заперечувала та просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що право ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки у власність було порушено, але позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Судом встановлено, що відповідно до листа-доручення постійної комісії Київради з питань містобудування та землекористування від 08.10.04р. №225-ПК-4875 з дозволом на розробку проекту відведення ОСОБА_1 отримала земельну ділянку та зібрала всі необхідні погоджувальні документи для передачі її у власність, зокрема: розроблений ТОВ НВП «ТОПОС» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, отримані лист-погодження голови Солом'янської райдержадміністрації від 16.04.2008 року № /7029/01; погодження ДП «Інститут генерального плану міста Києва», погодження Головним управлінням містобудування архітектури та дизайну міського середовища від 17.09.2008 року № 08-1291-В щодо використання земельної ділянки, наявних містобудівних обмежень та умов, які мають враховуватися при розробці проекту відведення земельної ділянки.

На підставі рішення Київської міської ради N922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» ОСОБА_2 була передана у власність земельна ділянка площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 на підставі чого був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) серії НОМЕР_3 від 01.12.2009р.

Згідно договору купівлі-продажу від 9 березня 2010 року, посвідченого нотаріусом КМНО Кударенко В.М., реєстровий номер 7149, земельна ділянка була відчужена ОСОБА_3

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 ставила перед судом питання про визнання недійсним державного акту та рішення КМР в частині передачі її земельної ділянки громадянину ОСОБА_2, оскільки було порушено встановлений порядок, передбачений чинним законодавством для вирішення даної категорії питань.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, виходив з того, що право позивача було порушене, але оскільки ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності, про який було заявлено у спорі, а із заявою про його поновлення вона не зверталася, її вимоги не можуть бути задоволені.

Проте, такий висновок суду є передчасним, з огляду на наступне.

Згідно ст. 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 9 Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15 липня 2004 року N 457/1867 «Про врегулювання процедури передачі в користування земельних ділянок в м. Києві» (далі Регламент), підставою для розроблення документації із землеустрою є згода Київського міського голови або заступника міського голови - секретаря Київради та технічне завдання на розробку відповідної документації із землеустрою, погоджене з Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА). Особи, які отримали відповідно до цього Регламенту згоду на розроблення документації із землеустрою, мають право звертатися із відповідним замовленням до землевпорядних організацій. Умови і терміни розроблення документації із землеустрою визначаються договором, укладеним між замовником і виконавцем цих робіт (землевпорядною організацією).

Згідно ст. 10 Регламенту погоджена документація із землеустрою разом із супроводжувальним листом подається землевпорядною організацією до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради для розгляду, підготовки проекту рішення Київської міської ради та його передачі до Київської міської ради для прийняття відповідного рішення в порядку, визначеному розділом 4 цього Регламенту.

Рішенням Київської міської ради від 14 березня 2002 р. N 313/1747 затверджено Порядок набуття права на землю юридичними особами та громадянами у м. Києві, де згідно розділу 7 обов'язковою умовою для прийняття Київською міською радою рішення про відведення земельної ділянки є наявність погодженої документації із землеустрою.

Проте, відповідно до листа Комунальної організації «Центр містобудування та архітектури» від 06.10.2008 року № 03-27718 матеріали по відведенню спірної земельної ділянки в архівах Головкиївархтектури відсутні.

Згідно відповіді Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу КМР (КМДА) від 03.07.2014 року № 057029 - 6224 відомості щодо надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та за будь-якими іншими адресами відсутня.

Отже, вірним є висновок суду про те, що рішення №922/922 в частині, яке стосується виділення земельної ділянки ОСОБА_2, прийняте Київською міською радою з порушенням встановленої законодавством України процедури.

Разом з тим, позивачем було отримано всі необхідні документи для передачі спірної земельної ділянки у її власність, а тому рішення КМР від 18.12.2009 року № 922/922 про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 протирічить встановленому законодавцем порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з рішенням суду , що неправомірним рішенням Київської міської ради №922/922 в частині, що стосується надання земельної ділянки ОСОБА_2 порушені права позивача в сфері земельного законодавства, у зв'язку з чим подання нею позову з метою їх захисту є виправданим та обґрунтованим.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвер та статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно п. 28 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюються не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений, що є самостійною підставою для цього.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_3 було заявлено про сплив позовної давності, про що окремо вказано у поданих суду запереченнях.

Наразі , колегія суддів не погоджується із висновком суду про застосування строку позовної давності з підстав того, що ОСОБА_1 в 2009 році дізналася про передачу земельної ділянки ОСОБА_2, оскільки незаконність такої передачі була встановлена Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2011 року, де ОСОБА_5, працюючи депутатом КМР, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України, та на підставі ст. 6 п.4 КПК України, ст.ст. 1 п. «в», 6 Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08.07.2011 року був звільнений від кримінальної відповідальності.

Так, постановою було встановлено, що ОСОБА_5 своїми навмисними діями, будучи службовою особою в період з січня 2009 року по серпень 2009 року підписував сторінки відповідного додатку до рішення Київської міської ради №922/922 від 18.12.2008 року «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва».

ОСОБА_5 як голова постійної комісії Київради з земельних питань, містобудування та архітектури, на яку відповідно до рішення № 922/922 від 18.12.2008 р. було покладено контроль за виконанням цього рішення, продовжуючи реалізовувати свій умисел, з метою службового підроблення, тобто внесення до офіційних документів неправдивих відомостей, а також складання і видачі завідомо неправдивого документу, в один з днів в період з січня 2009 р. по серпень 2009 p., повторно підписав сторінки відповідного додатку до рішення Київської міської ради № 922/922 від 18.12.2008 р. «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва», у яких містились завідомо неправдиві відомості» (а.с.61-63).

Отже, перебіг строку позовної давності у позивача почався саме з моменту, коли вона дізналася про постанову, тобто про незаконність передачі земельної ділянки.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку про неможливість застосування строку позовної давності у три роки, оскільки з позовом, ОСОБА_1 звернулася у березні 2014 року, тобто в межах, передбачених положеннями ст. 257 ЦК України.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення КМР від 18.12.2008 № 922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» в частині надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000га, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 та визнання недійсним Державного акту від 21.12.2009 року серії НОМЕР_3, який зареєстровано за НОМЕР_4 на право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га., кадастровий номер НОМЕР_5, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним, у зв'язку із цим.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

ОСОБА_1 не була стороною договору купівлі-продажу, а тому ставити питання про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки не може.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема п. 3 ч. 388 ЦК України, якою передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Крім того, на підставі ст. 392 ЦК України, може бути задоволений позов власника про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою та у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-164цс14, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів.

Вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення в розпорядження КМР земельної ділянки по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1: НОМЕР_2 задоволенню також не підлягають, оскільки ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 81,20 грн. з кожного.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково .

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення у наступній редакції:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення, державного акту про право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки - задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати рішення Київської міської ради від 18.12.2008 №922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» в частині надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним Державний акт від 21.12.2009 року серії НОМЕР_3, який зареєстровано за НОМЕР_4 на право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га., кадастровий номер НОМЕР_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, Київської міської ради, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 81,20 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: