Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Савлук Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до положень п.9 ч.1 ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

У п.22 та п.25 цієї Постанови зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року позивачу надано строк для виправлення недоліків до 06 січня 2015 року, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали суду, оскільки всупереч положень п.4 ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України, у позовній заяві не зазначено ціну позову, яка має бути визначена виходячи з дійсною вартості об'єктів нерухомого майна, що підлягають поділу, та не надано докази сплати судового збору в розмірі визначеному ст.4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з ціни позову, яка має визначитись з реальної вартості об'єктів нерухомого майна, що є предметом позову.

05 лютого 2015 року представник позивача ОСОБА_3, на виконання ухвали суду, подала до суду квитанцію про сплату позивачем ОСОБА_1 судового збору в розмірі 3354,00 грн.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що у визначений судом строк, позивачем не надано доказів, які мали підтвердити виконання вимог суду, які викладені в ухвалі суду від 25 грудня 2014 року, а саме: у позовній заяві не зазначено ціну позову, яка має бути визначена виходячи з дійсною вартості об'єктів нерухомого майна, що підлягають поділу, та підтверджена належними та допустимими доказами, серед іншого, висновком спеціаліста товарознавця, фахівця в галузі будівельно-технічної експертизи інше, також позивач подав заяву про усунення недоліків з порушенням строку, визначеного судом, без клопотання про поновлення чи продовження пропущеного строку, як це передбачено у ст.73 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, коли позивач відповідно до вказівок судді у встановлений строк не виконає всі перелічені в статтях 119 і 120 Цивільного процесуального кодексу України вимоги, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 119-121, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя вважати неподаною та повернути позивачам.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3354 (три тисячі триста п'ятдесят чотири) грн. 00 коп., який сплачено на підставі квитанції №91 від 04 лютого 2015 року на рахунок №0005 МФО №820019, відкритий в ГУДКСУ у м. Києві, отримувач УДКСУ в Дніпровському районі м. Києва.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 300 (триста) грн. 00 коп., який сплачено на підставі квитанції №QS01 від 08 грудня 2014 року на рахунок №0005 МФО №820019, відкритий в ГУДКСУ у м. Києві, отримувач УДКСУ в Дніпровському районі м. Києва.

Роз'яснюю позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я :