АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 і представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» - Блащука Володимира Юрійовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 року в цивільній справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» про визнання дій та бездіяльності відповідача противоправними, визнання не чинними рахунків на оплату за житлово-комунальні послуги, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року позивач Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-3», звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 9958 грн. 15 коп.

Унікальний номер справи: 755/9469/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7134/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В серпні 2013 року відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3», в якій позивач просила суд: «Визнати дії та бездіяльність Відповідача 2 протиправними. Визнати нечиними рахунки на сплату за житлово-комунальні та інші послуги на ім'я ОСОБА_1 за період до дня прийняття рішення. Стягнути з ЖБК «Буревісник-3» на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 5355,00 грн. Стягнути з ЖБК «Буревісник-3» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Покласти судові витрати (судовий збір та комісійний збір за сплату судового збору на ЖБК «Буревісник- 3». В подальшому уточнила вимоги зустрічного позову і просила суд: «Визнати дії та бездіяльність Відповідача 2 протиправними. Визнати нечинними рахунки на сплату за житлово-комунальні та інші послуги на ім'я ОСОБА_1 станом на 16.09.2013 р. на загальну суму 17201,15+331,16=17532,31 грн. Стягнути з ЖБК «Буревісник-3» на користь ОСОБА_1 витрати на послуги поштового зв'язку в сумі 52,50 грн. Стягнути з ЖБК «Буревісник-3» на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 5355,00 грн. Стягнути ЖБК «Буревісник-3» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Розподілити судові витрати (судовий збір в сумі 344,11 грн. та комісійний збір за сплату судового збору в сумі 6,44 грн. згідно глави 8 ЦПК України».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 року позов Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» заборгованість за житлово-комунальні послуги на загальну суму 7969,35 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн., а всього на загальну суму 8198,75 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» про визнання дій та бездіяльності відповідача противоправними, визнання не чинними рахунків на оплату за житлово-комунальні послуги, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог первісного позову в повному обсязі та задовольнити уточнені позовні вимоги зустрічної позовної заяви в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивують тим, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, при цьому рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» - Блащук Володимир Юрійович також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 року змінити та задовольнити позовні вимоги первісного позову в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження матеріалів справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Також встановлено судом першої інстанції, що звертаючись з позовом до суду, Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-3» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 9958 грн. 15 коп., яка виникла у ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2009 року та з 01 травня 2011 року по 31 грудня 2012 року, що підтверджується довідкою про заборгованість за фактично спожиті житлово-комунальні послуги, яка приєднана до матеріалів справи, (а.с.36)

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно- правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно- правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово- комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. З ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21, пп. 4, 13 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками сфери житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово- комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово- комунальних послуг є, зокрема, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, лише в разі його підготовки виконавцем на основі типового договору.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що законом визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово- комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45), власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Також вірно враховано судом першої інстанції, що відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. (ч.І ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги")

Разом із тим законодавче визначення терміну "балансоутримувач", дане в статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартирний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша статті 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача.

Передача майна з балансу на баланс відбувається відповідно до Порядку передачі штлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521. Цей Порядок регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача.

Як вбачається з матеріалів справи, Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-3» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, який зареєстрований Відділом по керівництву, організації і діяльності ШЖ при виконкомі Київської міської ради народних депутатів 13 лютого 1978 року №91, .(Статут ЖБК «Буревісник-3» перереєстровано 20 жовтня 2000 року №245. (а.с. 19-23)

Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-3» організований з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва одного дев'ятиповерхового будинку на 321 квартиру за власні кошти членів кооперативу, а також для наступної експлуатації та управлінням будинку.

З дня реєстрації Статуту кооператив набуває права юридичної особи, і є неприбутковою організацією.

Юридична адреса кооперативу: АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-3», як балансоутримувач житлового будинку АДРЕСА_1, правомірно пред'явив вимоги до відповідача ОСОБА_1, власника квартири в цьому ж будинку, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції, що правова оцінка правомірності звернення ЖБК «Буревісник-3», як балансоутримувача будинку АДРЕСА_1, з вимогою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за фактично спожиті житлово- комунальні послуги, надана Дніпровським районним судом міста Києва під час розгляду цивільної справи за №2-2526/07, за результатами розгляду якої ухвалене рішення про задоволення позову ЖБК «Буревісник-3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території з 01.01.2004 року по 30.11 2006 року в сумі 3046,52 грн., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2007 року (а.с.26-27, 28), та цивільної справи за №2604/4548/2012 в межах розгляду справи Апеляційним судом міста Києва ухвалене рішення від 06 листопада 2012 року, яким рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Буревісник-3» заборгованість по комунальним послугам змінено, зменшивши розмір заборгованості по комунальним послугам з 5571,65 коп. до 4275,82 грн. (а.с.29, 30- 32)

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно- технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових цходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов говору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення цементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відносно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 і її представника - ОСОБА_2 колегія суддів зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи.

Зокрема доводи апелянта про те, що судом не врахована відсутність права вимоги взагалі, відсутні докази позивача на обґрунтування розміру заборгованості за житлово-комунальні послуги, спростовуються матеріалами справи та доказами, дослідженими в судових засіданнях.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 відносно того, що судом першої інстанції незаконно відмовлено в задоволенні зустрічного позову, також є недоведені, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 є визнаня дій та бездіяльності Відповідача 2 протиправними; визнання не чинними рахунків на сплату за житлово-комунальні та інші послуги на ім'я ОСОБА_1 станом на 16.09.2013 р. на загальну суму 17201,15+331,16=17532,31 грн.; стягнення з ЖБК «Буревісник-3» на користь ОСОБА_1 витрат на послуги поштового зв'язку в сумі 52,50 грн.; матеріальної шкоди в сумі 5355,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що згідно до п. п. 20, 21 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

Як передбачено п.5 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку визначеному договором або законодавством.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог зустрічного позову, оскільки аналізуючи наявні у справі докази, оцінивши наведені позивачем по зустрічному позову підстави для визнання не чинними рахунків на сплату за житлово-комунальні та інші послуги на ім'я ОСОБА_1 станом на 16.09.2013 р. на загальну суму 17532,31 грн., суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки ЖБК «Буревісник-3» здійснював нарахування за житлово-комунальні послуги, якими користувалась ОСОБА_1, як власник квартири, на підставі розпоряджень Київської міської державної адміністрації та відповідних нормативно-правових актів, що діяли у зазначений період, в свою чергу ОСОБА_1 не доведено, що нарахування житлово- комунальних послуг в період з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2009 року та з 01 травня року 2011 по 31 грудня 2012 року здійснювалося відповідачем на підставі нечинних нормативно-правових актів, інших доказів, які мали спростувати розмір заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання зобов'язань по оплаті за фактично спожиті послуги, пов'язанні з утриманням житла, позивачем не наведено, а такий спосіб захисту як визнання нечинними рахунків на оплату за житлово-комунальні послуги не передбачений чинним законодавством.

Не надано таких доказів на спростування розміру заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1, і під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнані сторонами, не потребують доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 не сплачує за фактично спожиті житлово-комунальні послуги, ці обставини визнані в судовому засіданні представником позивача ОСОБА_2, та підтверджуються наданими ЖБК «Буревісник -3» розрахунками заборгованості по квартирі позивача.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої та другої ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Колегія суддів зазначає, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 також не визначено, які права та інтереси позивача порушені ЖБК «Буревісник 3» та потребують захисту в судовому порядку, а реалізація позивачем права на звернення шляхом направлення письмових претензій (запитів, інше) не є безумовною підставою для відшкодування понесених поштових витрат на відправлення кореспонденції.

Таким чином, розглядаючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні зустрічного позову і в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наведені позивачем по зустрічному позову ОСОБА_1 підстави для відшкодування за рахунок відповідача ЖБК «Буревісник-3» матеріальної шкоди, яка включає: витрати на послуги поштового зв'язку на загальну суму 52,50 грн., понесені позивачем на відправлення письмових звернень на адресу ЖБК «Буревісник-3»; 355,00 грн. - вартість придбаної позивачем чавунної батареї та необхідних комплектуючи, яка потребувала заміни в квартирі позивача внаслідок закінчення терміну експлуатації, що підтверджується товарним чеком від 25 червня 2008 року (а.с.72 зворот), та 5000,00 грн. - кошти перераховані ДП КДЗ «Буревісник», де працювала позивач ОСОБА_1, на рахунок ЖБК «Буревісник-3» для проведення ремонтних робіт, пов'язаних з заміною фанової труби в квартирі позивача, однак не використанні за призначенням та привласнені ЖБК «Буревісник -3», не доведені, не наведено ґрунтовних підстав для відшкодування за рахунок відповідача матеріальної шкоди, не доведено протиправність дій ЖБК «Буревісник-3№, внаслідок вчинення яких позивачу заподіяну матеріальні збитки.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування за рахунок ЖБК «Буревісник-3» матеріальної шкоди в розмірі 5000,00 грн., оскільки факт перерахування визначеної позивачем суми коштів та їх цільове використання встановлено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 листопада 2012 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної справи №2604/4548/2012 року за позовом ЖБК «Буревісник-3» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за комунальні послуги, у мотивувальній частині рішення суду дослівно зазначено: «Твердження відповідача про те, що перераховані у лютому 2010 року кошти на рахунок позивача у розмірі 5000,00 грн. є оплатою комунальних послуг спростовуються письмовими доказами, які свідчать про те, що зазначенні кошти перераховані підприємством ДП КДЗ «Буревісник», де працює відповідач на рахунок ЖБК «Буревісник» згідно листа останнього про погашення заборгованості по квартирній платі та комунальним послугам, яка утворилась до листопада 2009 року».

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв'язку та вину завдавача.

Згідно частини третьої ст.386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до положень у ч.1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі.

Як роз'яснено в п. З та п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 30 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність.

Об'єктом зобов'язання є відшкодування, яке заподіював зобов'язаний надати потерпілому. Зміст зобов'язання становлять право потерпілого і обов'язок заподіювача. Цим обов'язком є вчинення дій, за допомогою яких фізичне та психічне (душевне) благополуччя було б поновлено, право потерпілого -отримати таке відшкодування.

Обов'язок заподіювача шкоди по її відшкодуванню виникає за певних юридичних фактів, до них належать: наявність моральної шкоди; неправомірні дії (бездіяльність) заподіювача; причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) заподіювача і шкодою, що спричинена; вина заподіювача.

Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

Відповідно до частини першої ст.60 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі, визначені способи захисту для відновлення порушених прав позивача ОСОБА_1, як власника житлового приміщення, відсутність доказів, що мали підтвердити факт заподіяння позивачу моральної шкоди, які не були залучені до позовної заяви та не надані представником позивача під час розгляду справи, належного обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині, інших обставин, які мали свідчити про те, що діями відповідача Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» завдано позивачу моральну шкоду, судом не встановлено, тому суд першої інстанції правомірно не вбачав підстав для задоволення вимог позивача пред'явлених до відповідача в частині відшкодування моральної шкоди, яка визначена позивачем в розмірі 20000,00 грн., та відмовив в позові в цій частині заявлених позовних вимог.

Не надано доказів заподіяння позивачу моральної шкоди і під час апеляційного розгляду справи.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем по зустрічному позову ОСОБА_1 не доведено обставин, які б мали свідчити про наявність допущенних з боку Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» порушень вимог чинного законодавства, яке регулює відносини, які виникли між сторонами спору, як і не наведено ґрунтовних підстав для застосування в межах розгляду даної справи положень спеціального законодавства в сфері захисту прав споживачів, інших підстав, які слугували б підставою для відшкодування моральної (немайнової) шкоди за рахунок відповідача позивачем не наведено.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення первісного позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» заборгованость за житлово-комунальні послуги на загальну суму 7969,35 грн., судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн., а всього на загальну суму 8198,75 грн., а також про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» про визнання дій та бездіяльності відповідача противоправними, визнання не чинними рахунків на оплату за житлово-комунальні послуги, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відносно доводів апеляційної скарги ЖБК «Буревісник - 3» колегія суддів зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи.

Зокрема доводи апелянта про те, що задоволенню підлягають позовні вимоги первісного позову в повному обсязі не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача по первісному позову ОСОБА_2 подав заяву про застосування загальних строків позовної давності, оскільки ЖБК «Буревісник-3» звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги поза межами строків позовної давності, визначений у ст.257 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з предмету спору за первісним позовом, та вважав правомірним застосування в межах даного спору строків позовної давності до вимог ЖБК «Буревісник- 3» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2009 року, у зв'язку зі спливом загального строку позовної давності, тому позов Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 1873 грн. 96 коп. задоволенню не підлягає, з урахуванням положень ст. 257 Цивільного кодексу України, підстав для поновлення ЖБК «Буревісник-3» пропущеного строку для звернення з цим позовом до суду судом не встановлено.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла за період з 01 травня 2011 року по 31 грудня 2012 року на загальну суму 7969,35 грн., яка розрахована судом за вирахуванням перерахованої субсидії в розмірі 309,49 грн., є обґрунтованими, тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтами не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційних скарг, та вважає, що за таких обставин підстави для їх задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційних скарг недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» - Блащука Володимира Юрійовича - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: