АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Сплативши судовий збір, згідно до вимог чинного законодавства.

У обґрунтування позовних вимог посилалась на ті обставини, що вона є власником будинку АДРЕСА_1, де проживає тривалий час.

Спірний гараж має спільну стіну з її будинком АДРЕСА_1 і розташований у дворі будинку АДРЕСА_2. Саме тому, що за ним ніхто не наглядає багато років, будівля від дії природних явищ руйнується. Разом із руйнуванням спірного гаража спричиняється шкода і її будинку, а саме замокають стіни, утворюються тріщини, є загроза руйнування фундаменту будинку. Тому, вона давно, із власної ініціативи, наглядає за нерухомим майном та за власні кошти проводить ремонтні роботи, здійснюючи заходи щодо підтримки спірного гаража у нормальному стані, запобігаючи руйнуванню своєї будівлі.

Позивач зазначав, що безперервно добросовісно відкрито володіє цим нерухомим майном вже понад 10 років. Тому вважає, що згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на гараж НОМЕР_1, який має спільну стіну з будинком АДРЕСА_1 і розташований у дворі будинку АДРЕСА_2.

Визначено, що право власності ОСОБА_3 на гараж НОМЕР_1, який має спільну стіну з будинком АДРЕСА_1 і розташований у дворі будинку АДРЕСА_2 підлягає реєстрації в Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області /вул.Комсомольська, 56 у м. Дніпропетровську/.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 16 березня 2015 року вирішено питання стосовно судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки, вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконкому Кіровської Районної Ради Депутатів м.Дніпропетровська №324 від 13.03.1962 року ОСОБА_5 було надано дозвіл на проведення необхідного переобладнання сараю під гараж, що розташований між будинками по АДРЕСА_2.

17.04.1962 року між Домоуправлінням №12 Кіровського райкомунгоспа виконкома Кіровської Районної Ради Депутатів в особі Возіян В.В. та ОСОБА_5 був підписаний договір оренди вказаного вище нежитлового приміщення, що розташоване між будинками по АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. З того часу ніхто не користувався спірним об'єктом нерухомості.

Крім того, судом встановлено, що гараж має спільну стіну з будинком АДРЕСА_1, який належить на праві власності позивачеві і розташований у дворі будинку АДРЕСА_2, де фактично мешкає позивач, яка в ході судового розгляду довела, що безперервно добросовісно відкрито володіє цим нерухомим майном вже понад 10 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається лише за рішенням суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у суді було доведено той факт, що ОСОБА_3 неодноразово здійснювала заходи щодо підтримки гаража у нормальному стані, а також за власні кошти проводила ремонтні роботи вказаної нерухомості. Тобто, що позивач добросовісно відкрито та безперервно володіє гаражем НОМЕР_1, який має спільну стіну з будинком АДРЕСА_1 і розташований у дворі будинку АДРЕСА_2.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки, суд першої інстанції дійшов до них через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що при розгляді зазначеної справи судом першої інстанції у порушення вимог ст. 130 ЦПК України не вирішено питання щодо складу осіб, які братимуть участь у справі, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Як убачається з матеріалів справи апелянткою було надано технічний паспорт на гараж НОМЕР_1, розташований у дворі будинку АДРЕСА_2(а.с.60), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.64), свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.65), звернення ОСОБА_2 про перешкоджання у користуванні гаражем (а.с.67-73), що безспірно спростовує доводи позовної заяви, а відповідно і висновки суду першої інстанції.

Тобто, у суді першої інстанції, ОСОБА_2, як власника спірної нерухомості, не було залучено до участі у справі. Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права при вирішенні зазначеного спору, що є підставою для скасування рішення у справі.

Колегія суддів вважає, що не залучення під час розгляду справи у суді першої інстанції, до участі у справі, власника спірного нерухомого майна, є перешкодою до ухвалення апеляційною інстанцією рішення, оскільки, у суді апеляційної інстанції сторони позбавлені права уточнювати позовні вимоги, а суд апеляційної інстанції залучати до участі у справі інших осіб.

Вищезазначене свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення не відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, як передчасних..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез