АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1655/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/789/481/15 Доповідач - Демкович Ю.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 р.

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю апелянта, його представника, позивача й

представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 вересня 2014 року по справі справу за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_1, Тернопільської районної державної адміністрації /надалі «Райдержадміністрація»/,

за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Петриківської сільської ради Тернопільського району /надалі «Рада»/, садівницького товариства «Надія» спілки «Чорнобиль» /надалі «Товариство»/,

про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації, визнання недійсними та скасування державних актів та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

03.02.14 ОСОБА_2 звернувся до відповідачів із позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Райдержадміністрації № 411 від 25.05.07, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3, серії НОМЕР_1 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.07, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Мотивував свої вимоги тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,1254 га на території Ради у Товаристві, що стверджується рішенням Петриківської сільської ради народних депутатів № 10 від 14.03.95 та Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Радою 30.05.97.

Поряд із його ділянкою знаходиться земельна ділянка площею 0,12 га, власником якої до 17.07.07 був відповідач ОСОБА_3, яку він отримав у власність на підставі розпорядження голови Райдержадміністрації № 411 від 25.05.07 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

17.07.07 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, земельна ділянка перейшла у власність останнього (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 04.09.07).

У 2009 році позивачу стало відомо, що частиною його земельної ділянки неправомірно користується ОСОБА_1

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04.09.14 позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації № 411 від 25.05.07 «Про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для ведення садівництва в садівничому товаристві «Надія» спілки «Чорнобиль» на території Петриківської сільської ради».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 14.06.07 Тернопільським районним відділом земельних ресурсів ОСОБА_3, серії НОМЕР_3.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.07, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про продаж земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,12 га на території Петриківської сільської ради за межами населеного пункту на підставі державно акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 95.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 04.09.07 Тернопільським районним відділом земельних ресурсів ОСОБА_1 серії НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 понесені останнім судові витрати у розмірі 1031,24 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 1031,24 грн. Стягнуто з Райдержадміністрації в користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 81,20 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням, 02.03.15 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою, вважаючи, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Порушення вбачає у тому, що судом неповно з'ясовано істотні обставини спору, неналежно досліджені докази, а тому висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що у своєму рішенні суд опирався на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05.09.13, яке касаційною інстанцією скасоване й справу повернуто на новий судовий розгляд, а тому наведені факти в рішенні суду від 04.09.14 втрачають свою юридичну силу.

Указує, що непідтвердженим є той факт, що відповідач ОСОБА_3 не мав належним чином розробленої проектної документації із землеустрою на спірну ділянку й це питання судом не досліджувалося, а тому суд зробив передчасні висновки щодо відсутності такої документації.

На думку апелянта є незрозумілим те, яким чином суд взяв до уваги сумнівний висновок експерта, так як встановити факт накладання земельних ділянок, що належать ОСОБА_2 та апелянту є неможливим, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку останнього не має просторової прив'язки та координат.

У суді апелянт та його представник підтримали вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені у ній.

Позивач та його представник заперечили щодо задоволення скарги.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак із даним рішення колегія погоджується частково з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Петриківської сільської Ради народних депутатів № 10 від 14.03.95 позивачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва на території Ради.

Розпорядженням голови Райдержадміністрації № 411 від 25.05.07, ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,12 га для ведення садівництва у Товаристві за рахунок земель, які знаходилися в його користуванні за межами населеного пункту на території Ради.

14.06.07 ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 95.

17.07.07 ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 вказану ділянку й останньому 04.09.07. видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 виник спір щодо меж земельних ділянок, що перебуває у їх власності, у ході розгляду якого за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Ради про відновлення порушеного права на безперешкодне користування земельною ділянкою і відновлення попереднього стану та меж земельної ділянки (справа Тернопільського міськрайонного суду № 1915/15408/2012) проведено судову земельно-технічну експертизу й згідно висновку експерта № 5040/12-22 від 16.05.13 площа земельної ділянки ОСОБА_2 в Товаристві складає 971 м кв , що на 283 м кв менше, ніж зазначено в державному акті на права власності на земельну ділянку від 30.05.97. Площа земельної ділянки ОСОБА_1 складає 1112 кв. м., тобто на 88 кв. менше, ніж зазначено в державному акті на права власності на земельну ділянку від 04.09.07.

Експертом встановлено накладення межі земельної ділянки площею 223 м кв, що належить ОСОБА_1 на земельну ділянку, що належить ОСОБА_2

Тернопільською регіональною філією Державного підприємства «Центр державне земельного кадастру» від 09.06.09 № 5-9/956 встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 перетинається в графічному плані з розташуванням суміжної земельної ділянки саме, земельної ділянки гр. ОСОБА_1

При постановлянні рішення суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка, яка належать ОСОБА_1, накладається на межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 (площа накладання 223 м кв), й враховував, що під час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 не приймалося рішення щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення йому спірної земельної ділянки та не погоджувалися межі ділянки із суміжним землекористувачами (власниками), а також, не погоджувалися межі й при виготовленні проекту землеустрою новому власнику - ОСОБА_1, що дало підстави для визнання недійсними розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації № 411 від 25 травня 2007 року, державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_1.

Із таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Так, у відповідності до ч.ч. 6-10 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Таким чином, у разі передачі в приватну власність земельної ділянки із земель державної, комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі обов'язковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення Ради про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 не приймалося.

Апеляційна інстанція враховувала той факт, що при передачі відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки її межі не погоджувалися із позивачем.

Так, ОСОБА_2 у суді першої та апеляційної інстанції заперечував щодо свого підпису на акті визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки від 30.05.07 при розробці технічної документації із землеустрою при передачі земельної ділянки ОСОБА_3

У матеріалах справи наявна копія висновку спеціаліста № 1-1048/10 від 28.10.10, зробленого в межах розслідування кримінальної справи, щодо справжності підпису позивача в акті визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки від 30.05.07 із якого вбачається, що у підписі, виконаному в графі «Підпис» навпроти прізвища «Поворозник Нестор Дмитрович» вказаного акту мають місце сторонні штрихи, які нанесені барвуючою речовиною сірого кольору. Дана обставина дозволяє прийти до висновку, що підпис у графі «Підпис» навпроти прізвища «Поворозник Нестор Дмитрович» акту міг бути виконаний з попередньою технічною підготовкою, а тому питання щодо встановлення виконавця досліджуватися не буде.

У відповідності до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

При розробці технічної документації із землеустрою необхідною умовою є узгодження її меж із власниками та користувачами сусідніх земельних ділянок.

Акт узгодження меж є необхідною частиною документації, що передається на розгляд комісії з розгляду питань, пов'язаних із узгодженням документації з землеустрою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 118 ЗК України для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення та узгодження розмірів такої.

Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст.ст. 184, 198 ЗК України при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно із ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Тому, висновки суду першої інстанції щодо недійсності розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації № 411 від 25.05.07, державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 14.06.07 Тернопільським районним відділом земельних ресурсів ОСОБА_3, серії НОМЕР_3 та державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 04.09.07 Тернопільським районним відділом земельних ресурсів ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 є вірними й рішення в цій частині слід залишити без змін.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.07, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про продаж спірної земельної ділянки, оскільки ОСОБА_2 не був стороною вищевказаного договору.

Згідно із п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Виходячи із вищенаведеного та меж доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що скаргу слід задовольнити частково, скасувавши рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки й у цій частині слід постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 щодо зазначених вимог.

Стосовно твердження апелянта про неправомірне стягнення із нього витрати на правову допомогу, оскільки позивачем не надано відповідного платіжного доручення, то колегія суддів до уваги його не бере, так як дане твердження спростовується матеріалами справи.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 вересня 2014 року скасувати частково, а саме в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2007 року, укладеною між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, цільовим призначенням для введення садівництва, площею 0,1200 га на території Петриківської сільської ради за межами населеного пункту.

Постановити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2007 року.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Ю.Й. Демкович