РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Яншиній Г.Є.

за участю прокурора Скрипник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Дніпропетровській області про скасування постанови слідчого управління та відшкодування матеріальних збитків і витрат на правову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України та Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Дніпропетровській області про скасування постанови слідчого управління та відшкодування матеріальних збитків і витрат на правову допомогу. В уточненій позовній заяві посилався на те, що 06.12.2006 року його було незаконно затримано за підозрою у скоєнні злочину та направлено до ізолятору тимчасового тримання на три доби, відповідно до протоколу про затримання особи, підозрюваної в скоєнні злочину від 06.12.2006 року, складеного слідчим з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області майором міліції ОСОБА_2.

Постановою про накладення арешту на майно від 18.12.2006 року слідчий Заставський І.А. наклав арешт на майно ОСОБА_1

17.02.2007 року постановою слідчого Заставського І.А. кримінальне переслідування відносно ОСОБА_1 було закрите на підставі ч.2 ст.213 КПК України у зв'язку з недоведеністю його участі у скоєнні злочину та вичерпанням можливостей їх отримати.

Постанову про припинення кримінального переслідування відносно позивача у кримінальній справі №360610032 від 17.02.2007 року вручено та направлено йому згідно з вимогами ст.214 КПК України не було, її копію ОСОБА_1 отримав тільки в грудні 2013 року.

Незважаючи на те, що кримінальне переслідування відносно позивача було закрите, однак арешт з його майна знятий не був, про що ОСОБА_1 дізнався з листа, адресованого слідчим начальнику КП «ДМБТІ» ОСОБА_3, зареєстрованого в канцелярії СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 28.07.2010 р. за № 8/5969.

Факт невручення позивачу постанови про припинення кримінального переслідування у встановленому законом порядку встановлено також рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.10.2013 року.

Окрім того, що слідчий Заставський І.А. не вручив позивачу копію постанови від 17.02.2007 року про припинення кримінального переслідування відносно позивача, він також не виконав і обов'язок щодо вжиття заходів до відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями, як того передбачає ст.53-1 КПК України.

З метою поновлення своїх законних прав і відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями слідчого Заставського І.А., позивач звернувся до суду, рішенням АНД райсуду м. Дніпропетровська від 19.12.2012 року стягнуто кошти на його користь по відшкодуванню моральної шкоди та роз'яснено, що для відшкодування матеріальних витрат і витрат на правову допомогу існує порядок, визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

У зв'язку з цим, 15.04.2013 року ОСОБА_1 у порядку ст.12 вказаного Закону звернувся до СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив визначити розмір шкоди, завданої незаконними діями слідчого Заставського І.А..

25.11.2013 року першим заступником начальника - начальником слідчого управління ГУМВС України в Дніпропетровській області було винесено постанову про відшкодування ОСОБА_1 шкоди у розмірі 1260 гривень, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Позивач зазначає, що постанова від 25.11.2013 року є передчасною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам Закону, оскільки в ній невірно визначено проміжок часу протягом якого ОСОБА_1 знаходився під кримінальним переслідуванням, до нього був застосований запобіжний захід - підписка про невиїзд, та його майно знаходилось під арештом. Позивач також вважає, що вказана постанова може бути оскаржена в порядку, визначеному частиною 2 статті 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", згідно з якою «у разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку».

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що докази, які доводять незаконність постанови від 25.11.2013 року, знаходяться в матеріалах кримінальної справи №36061032, по якій Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська постановлено вирок № 1-173/10 від 28.12.2010 року.

Не погодившись з даною постановою від 25.11.2013 року, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду про відшкодування збитків у повному обсязі та в уточненій позовній заяві в остаточній редакції просив суд скасувати постанову слідчого управління ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25.11.2013 року про відшкодування шкоди та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України, на його користь матеріальні збитки в сумі 67 196,00 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 211 270,00 гривень.

Позивач зазначає, що завдана йому матеріальна шкода діями слідчого з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2, полягає у: незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, яке оформлено постановою слідчого Заставського І.А. від 12.12.2006 року; незаконному застосуванні відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 06.12.2006 року по 08.12.2006 року, яке оформлено протоколом про затримання від 06.12.2006 року та постановою про звільнення з ІТТ від 08.12.2006 року; незаконному застосуванні відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з 08.12.2006 року до 02.09.2014 року.

Постановою від 25.11.2013 року ОСОБА_1 відшкодовано матеріальну шкоду, а саме втрачений заробіток внаслідок незаконних дій лише за період з 06.12.2006 року до 17.02.2007 року в сумі 1200 грн., однак позивач вказує на те, що під вартою в ізоляторі тимчасового тримання він перебував з 06.12.2006 року до 08.12.2006 року. Постанова від 12.12.2006 року про обвинувачення його за ч.4 ст.190 КК України діяла з 12.12.2006 року до 21.01.2014 року та з 12.02.2014 року до 11.08.2014 року. Підписка про невиїзд діяла з 08.12.2006 року до 02.09.2014 року.

Таким чином, документально підтверджено, що позивач був затриманий 06.12.2006 року, був обвинуваченим і до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, яка була скасована лише 09.02.2014 року, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості вільно пересуватись за межами свого помешкання та було позбавлено права вільно займатись підприємницькою діяльністю, оскільки усі види його підприємницької діяльності пов'язані з вільним пересуванням по території всієї України.

Позивач зазначає, що доходи від підприємницької діяльності є єдиним джерелом надходжень грошей для забезпечення життєдіяльності його родини. Згідно з розрахунком позивача за період з 06.12.2006 року до 25.11.2013 року підлягає стягненню втрачений заробіток внаслідок незаконних дій в сумі 67 196,00 гривень, а саме: за 2007 рік підлягає стягненню - 5160,00 гривень, за 2008 рік 6390,00 гривень, за 2009 рік 7718,00 гривень, за 2010 рік - 10 587,00 гривень, за 2011 рік - 11 547,00 гривень, за 2012 - 13 177,00 гривень, за 2013 рік - 12 617,00 гривень.

Окрім цього, постановою від 25.11.2013 року позивачу відшкодовано матеріальну шкоду у вигляді витрат за надання йому юридичної допомоги в сумі 60,00 гривень, що також не відповідає дійсності, оскільки після затримання ОСОБА_1 06.12.2006 року слідчий Заставський І.А. зателефонував його дружині, яка передала адвокату ОСОБА_4 за захист прав її чоловіка в кримінальній справі 13 000 доларів США, які попередньо змушена була позичити у сторонньої особи. Виходячи з розрахунку 13 000 дол.США * 15,79 грн. за 1 дол.США = 205 270,00 гривень, які підлягають відшкодуванню позивачу державою.

У подальшому для захисту своїх прав та законних інтересів у справі по відшкодуванню матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих незаконними діями слідчого Заставського І.А., позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_5 та сплатив йому 6 000,00 гривень, які також просить стягнути на його користь.

Також в порядку статті 79 ЦПК України ОСОБА_1 просив стягнути на його користь судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: компенсацію за втрачений заробіток та компенсацію за відрив від звичайних занять за 16 днів, в які він з'являвся до судів 1-ї та апеляційної інстанцій, в загальній сумі 959 гривень 84 коп..

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник Державної казначейської служби України ОСОБА_6 проти позову заперечував.

Представник Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 проти позову заперечував посилаючись на те, що ГУ МВС України в Дніпропетровській області є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки постанова від 25.11.2013 року, яка є предметом розгляду та оскарження, винесена безпосередньо слідчим управлінням, яке і повинно бути залучено відповідачем. Окрім цього, дані позовні вимоги не повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки стаття 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та п.12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня №6/5/3/41 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 6 березня 1996 року №106/1131, передбачає, що згідно з ч.2 ст.12 вказаного Закону у разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що порушують їх права. Таким чином, під час винесення оскаржуваної постанови про відшкодування шкоди від 25.11.2013 року СУ ГУМВС відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України діяло як суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах.

Що стосується стягнення зазначених в позові сум на правову допомогу та втрати частини заробітку, то в даній частині позову представник також просив відмовити у зв'язку з відсутністю доказів та недоведеністю.

Прокурор просив відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

Ухвалою суду від 15.05.2015 року закрито провадження по даній цивільній справі в частині скасування постанови слідчого управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Дніпропетровській області на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та представників відповідача, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає відмовити ОСОБА_1 в позовних вимогах про відшкодування матеріальних збитків і витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 06.12.2006 року ОСОБА_1 було затримано за підозрою у скоєнні злочину та направлено до ізолятору тимчасового тримання на три доби, відповідно до протоколу про затримання особи, підозрюваної в скоєнні злочину від 06.12.2006 року, складеного слідчим з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області майором міліції ОСОБА_2.

Постановою про накладення арешту на майно від 18.12.2006 року накладено арешт на його майно.

Постановою слідчого відділу РОВС та ЗУОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 17.02.2007 року кримінальне переслідування відносно ОСОБА_1 було припинене на підставі ч.2 ст.213 КПК України (т.1, а.с. 104-105).

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2014 року вищевказана постанова від 17.02.2007 року була скасована (т.1, а.с. 106).

Постановою ст.слідчого відділу РОВС та ЗУОГ і ЗО СУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 30.05.2014 року кримінальне провадження №000218 від 26.03.2014 року, за ознаками ст.190 ч.4 КК України закрито за відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення (т.1. а.с. 107-108).

Постанова про припинення кримінального переслідування від 17.02.2007 року у встановленому законом порядку ОСОБА_1 вручена не була, та не знято арешт з його майна, накладений постановою від 18.12.2006 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.10.2013 року, ОСОБА_1 було відмовлено в частині позову щодо стягнення матеріальних збитків у вигляді втраченого заробітку за час незаконного переслідування та витрат на правову допомогу з посиланням на ст.12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" (т.1, а.с. 69-70).

15.04.2013 року ОСОБА_1 у порядку ст.12 вказаного Закону звернувся до СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив визначити розмір шкоди, завданої незаконними діями слідчого Заставського І.А..

25.11.2013 року першим заступником начальника - начальником слідчого управління ГУМВС України в Дніпропетровській області було винесено постанову про відшкодування ОСОБА_1 шкоди у розмірі 1260 гривень, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (т.1, а.с. 66-68).

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду до суду з позовом до суду про відшкодування збитків у повному обсязі та в уточненій позовній заяві в остаточній редакції просив суд скасувати постанову слідчого управління ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25.11.2013 року про відшкодування шкоди та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України, на його користь матеріальні збитки в сумі 67 196,00 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 211 270,00 гривень.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випаду закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину.

Згідно зі статтею 3 Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Відповідно до ст.12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, З, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

Крім цього, відповідно до пункту 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року N 6/5/3/41 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 р. за N 106/1131, у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п. 11 Положення (в даному випадку органи прокуратури) залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст.12 Закону постанову (ухвалу).

Як встановлено в ході розгляду справи, при винесенні постанови 25.11.2013 року СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про відшкодування ОСОБА_1 шкоди у розмірі 1260 гривень, не було у повному обсязі розраховано втрачений заробіток позивача у зв'язку з ненадходженням відповідної довідки про його доходи.

Враховуючи положення наведених нормативно-правових актів та обставини даної справи, суд вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для визнання незаконним рішення суб'єкта владних повноважень в порядку КАС України, у зв'язку з чим, на думку суду, позивачем не дотриманий порядок оскарження постанови, оскільки під час винесення оскаржуваної постанови про відшкодування шкоди від 25.11.2013 року СУ ГУМВС відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України діяло як суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах. З цих підстав ухвалою суду від 15.05.2015 року закрито провадження по даній цивільній справі в частині скасування постанови слідчого управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Дніпропетровській області, відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Окрім цього, як пояснив представник Державної казначейської служби України, постанова від 25.11.2013 року на теперішній час ОСОБА_1 пред'явлена до виконання. Дану обставину позивач у судовому засіданні не спростував.

Зважаючи на те, що Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено виключний порядок відшкодування та визначення розміру шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, іншого порядку законодавством України не передбачено, у зв'язку з чим суду не надано повноважень розрахунку завданої шкоди та її стягнення, так як за змістом спеціального Закону, в даному випадку такі повноваження є дискреційним повноваженням органу досудового розслідування. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що вимоги про проведення розрахунку та відшкодування збитків не ґрунтуються на законі, тому в даній частині позову суд вважає відмовити.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу а саме, коштів у розмірі 13 000 доларів США (що за курсом 15,79 грн. за 1 дол.США = 205 270,00 грн.) які, за поясненнями позивача, були передані його дружиною ОСОБА_9 адвокату ОСОБА_4, то в даній частині позову суд вважає також відмовити у зв'язку з відсутністю належних та допустимих письмових доказів, які б свідчили про передачу та отримання вказаних коштів.

Пояснення свідка ОСОБА_9 про передачу нею 13 000 доларів США за надання юридичних послуг адвокату ОСОБА_4, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_4, який спростовував інформацію про отримання ним гонорару у вказаному розмірі. Інших свідків та доказів щодо понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 13 000 доларів США, що дорівнює 205 270,00 гривень, суду не надано, у зв'язку з чим підстав для задоволення даних позовних вимог суд не вбачає.

В частині позову про стягнення на користь позивача витрат у сумі 6000,00 грн. на правову допомогу, надану адвокатом ОСОБА_5, суд також вважає відмовити, оскільки доказів, які б свідчили про надання правової допомоги ОСОБА_1 за квитанціями від 29.02.2012 року, 20.05.2010 року та 26.07.2010 року саме в межах кримінальної справи №36061032, суду не надано.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.3 КАС України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року N 6/5/3/41, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Державної казначейської служби України та Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Дніпропетровській області про скасування постанови слідчого управління та відшкодування матеріальних збитків і витрат на правову допомогу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: