АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Малинников О.М.
№ 22-ц/796/7527/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д. , Крижанівської Г.В., при секретарі Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Стард», Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Стард» (далі - ПП «Стард»), Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»), треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з ПП «Стард» на користь ОСОБА_1 3932,40 грн. майнової шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 20 969,11 грн. майнової шкоди.

Стягнуто з ПП «Стард» на користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПП «Стард» на його користь майнову шкоду в сумі 11973,70 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.; стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на його користь майнову шкоду в сумі 24 990,00 грн., пеню в розмірі 14715,68 грн., три проценти річних в сумі 2767,50 грн., інфляційну складову в сумі 5922,63 грн., а всього 48 395,81 грн. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, при визначенні розміру майнової шкоди суд першої інстанції безпідставно виходив з висновку автотоварознавчої експертизи № 9034/13-54 від 31 жовтня 2013 року. Даний висновок не є належним доказом, оскільки експерт розрахував збиток з врахуванням наявних алюмінієвих заклепок на автомобілі та латки, який не було час дорожньо-транспортної пригоди. Відсутність заклепок та латки на автомобілі в момент дорожньо-транспортної пригоди підтверджено суду показами свідків та зробленими на місці дорожньо-транспортної пригоди 03 березня 2011 року фотографіями. До того ж, автотоварознавча експертиза була проведена в іншій цивільній справі, яка не була розглянута по суті. На думку апелянта суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» пені відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», трьох процентів річних, інфляційної складової відповідно на підставі ст. 625 ЦК України, а також моральної шкоди. Судом не мотивована відмова у відшкодуванні понесених витрат на правову допомогу.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник відповідача ПП «Стард», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 березня 2011 року о 09.30 год. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1, з причепом «СЗАП» державний номерний знак НОМЕР_2, в місті Славута під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Вольво» державний номерний знак НОМЕР_3, що стояв. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2011 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення (а. с. 160, т. 1).

Власником автомобіля марки «Вольво» державний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_1 (а. с. 8, т. 1).

Власником автомобіля марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1, та причепу «СЗАП» державний номерний знак НОМЕР_2, є ОСОБА_4

На момент ДТП автомобіль марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1, та причепу «СЗАП», державний номерний знак НОМЕР_2, використовувався за договором оренди ПП «Стард». Водій автомобіля «Камаз» ОСОБА_3 є найманим працівником ПП «Стард», що підтверджується дорожнім листом № 28 від 01 березня 2011 року та виданим ПП «Страд» 01 березня 2011 року посвідченням про відрядження (а. с. 120-121, 153-154, т.1).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1, та причепу «СЗАП», державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована на умовах договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Провідна», що підтверджується копіями полісів НОМЕР_5 від 06 серпня 2010 року та НОМЕР_6 від 18 серпня 2010 року з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 25500 гри., франшиза - 510 грн. (а. с. 155-156, т. 1).

11 березня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні для прийняття рішення документи.

Листом від 08 вересня 2011 року ПрАТ «СК «Провідна» ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Посилаючись на необґрунтованість відмови ПрАТ «СК «Провідна» у виплаті страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» в межах ліміту відповідальності завдану внаслідок пошкодження належного йому автомобіля майнову шкоду в сумі 24 990,00 грн., пеню за затримку виплати страхового відшкодуванняна підставі ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 14715,68 грн., три проценти річних та інфляційну складову на підставі ст. 625 ЦК України за період з 08 вересня 2011 року по 24 листопада 2014 року в сумі 2767,50 грн. та 5922,63 грн. відповідно. Також просив стягнути з ПП «Стард» у відшкодування майнової шкоди 11973,70 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Установивши, що ПрАТ «СК «Провідна» було неправомірно відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 На користь позивача суд стягнув з ПрАТ «СК «Провідна» 20 969,11 грн., а з ПП «Стард» - 3932,40 грн. майнової шкоди. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 були залишені без задоволення.

Колегія суддів з рішенням суду погодитись не може, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 2 ст. 1187 ЦК України завдана джерелом підвищеної небезпеки шкода відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема з приводу позивачу виплати страхового відшкодування, врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За умовами п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Заявляючи вимоги про відшкодування майнової шкоди, ОСОБА_1 посилався на звіт №194 про оцінку автомобіля від 19 червня 2012 року, виконаний на його замовлення ТОВ Український експертний центр «Експерт-Сурвіс Авто». Відповідно до вказаного звіту вартість завданого власнику автомобіля «Вольво» державний номерний знак НОМЕР_3 матеріального збитку в результаті його пошкодження при ДТП склала 36 063,71 грн. (а. с. 12-18, т. 1).

Визначаючи розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд першої інстанції виходив з висновку автотоварознавчої експертизи від 31 жовтня 2013 року №9034/13-54, призначеної Шевченківським районним судом м.Києва 22 травня 2013року у зв'язку з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПП «Стард», ПАТ «СК Провідна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. За даним висновком фактичний розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «VOLVO VNL 64Т» номерний знак НОМЕР_4 в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03 березня 2011 року, з врахуванням наявних алюмінієвих заклепок на автомобілі, які вже були в ньому до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, складає 23491, 51 грн. (а. с. 99-110, т. 1).

Надаючи перевагу висновку автотоварознавчої експертизи, суд послався на те, що він був складений на підставі ухвали суду.

Колегія суддів не може погодитись з даною оцінкою доказів суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Колегія суддів вважає, , що при визначенні розміру майнової шкоди за основу має бути покладено звіт про оцінку автомобіля №194, виконаний 19 червня 2012 року ТОВ Український експертний центр «Експерт-Сервіс Авто», оскільки він узгоджується з наявними в справі доказами щодо стану автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до довідки з місця ДТП, виданої ІДПС ВДАІ, розрив скловолокна правої частини капота було зафіксовано як пошкодження внаслідок ДТП (а. с. 8, т. 1). Такі ж пошкодження були зафіксовані і в протоколі огляду транспортного засобу, складеного 03 березня 2011 року ІДПС ВДАІ на місці ДТП. Даний протокол був підписаний і учасником ДТП водієм ОСОБА_2 (а. с. 142, т. 1).

Під час розгляду справи судом першої інстанції свідок ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_2 пояснили, що до ДТП автомобіль «Вольво» державний номерний знак НОМЕР_3 не мав будь-яких пошкоджень, а також слідів ремонту. Алюмінієві заклепки та латка була встановлена ними власноручно через декілька днів після ДТП для того, щоб не допустити поширення тріщин скловолокна на частинах кабіни. На підтвердження вказаних обставин позивач ОСОБА_1 надав суду роздруківки фотографій, зроблених на мобільний телефон на місці ДТП, з яких вбачається, що на момент ДТП на капоті автомобіля заклепок не було.

Як вбачається з висновку автотоварознавчої експертизи № 90-34/13-54 від 31 жовтня 2013 року, яка була призначена ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 13 вересня 2013 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «VOLVO VNL 64Т» номерний знак НОМЕР_4, внаслідок ДТП , що сталася 03 березня 2011 року, експерт мав вирахувати з врахуванням наявних алюмінієвих заклепок на автомобілі, які вже були на ньому до скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, визначаючи розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, експерт КНДІСЕ виходив з того, що на момент ДТП капот автомобіля «Вольво» державний номерний знак НОМЕР_3, мав закріплені алюмінієвими заклепками пошкодження, що не відповідає обставинам справи.

Слід також врахувати й ту обставину, що автотоварознавча експертиза не була призначена та проведена судом в межах розгляду заявленого 28 лютого 2014 року позову ОСОБА_1 Висновок автотоварознавчої експертизи від 31 жовтня 2013 року був складений у зв'язку з розглядом аналогічного позову до ПП «Стард», ПрАТ «СК «Провідна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, поданого ОСОБА_1 до суду в травні 2013 року. Даний позов не був вирішений по суті та залишений судом без розгляду.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування завданої ОСОБА_1 майнової шкоди, слід виходити з даних звіту про оцінку автомобіля від 19 червня 2012 року, виконаного ТОВ Український експертний центр «Експерт-Сервіс Авто».

Відповідно до положень ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 в межах ліміту відповідальності підлягає стягненню 24990,00 грн. страхового відшкодування.

Відповідно, з ПП «Стард» на підставі ст. ст. 1166, 1194 ЦК України, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 11 073,71 грн. різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування, а також 900,00 грн. понесених позивачем витрат у зв'язку із проведенням автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до положень п. п. 35.1., 35.2. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. До заяви додаються довідки про дорожньо-транспортну пригоду, довідки відповідних закладів охорони здоров'я щодо тимчасової втрати працездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, завірені у встановленому порядку.

Статтями 36, 37 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, було визначено, що після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення.

Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом встановленого Законом строку ПрАТ «СК «Провідна» не виплатило позивачу страхове відшкодування, а також не повідомило про прийняте ним рішення щодо поданої заяви.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Зобов'язання страховика виплатити страхове відшкодування, передбачене ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є грошовим, а тому внаслідок прострочення виконання такого зобов'язання ПрАТ «СК «Провідна» зобов'язане на вимогу позивача сплатити суму страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За розрахунками суду, сума трьох процентів річних за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 08 вересня 2011 року по 24 листопада 2014 року, яка підлягає сплаті на користь ОСОБА_1, становить 2409,31 грн., сума інфляційної складової - 5522,79 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо стягнення пені відповідно до пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до даної норми Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Проте дана норма Закону регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є стороною цього договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.3 ч. 2 даної статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Враховуючи, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також інших обставин, які мають істотне значення, виходячи з вимог розумності і справедливості, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до положень ст. 23 ЦК України, стягнути з ПП «Стард» на користь позивача 1000,00 грн. моральної шкоди.

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи, що в даній справі неможливо точно визначити вимогу пропорційності розподілу судових витрат, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з ПП «Стард» та ПрАТ «СК «Провідна» 423,65 грн. судового збору - по 211,83 грн. з кожного відповідачів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції не вирішив питання про стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога ОСОБА_1 надавалася фахівцем в галузі права ОСОБА_6 відповідно до умов укладеного 02 листопада 2011 року договору про надання правової допомоги (а. с. 130-133, т. 1). На виконання вказаного договору ОСОБА_1 сплатив 11 000,00 грн.

Виходячи з даних щодо часу, який фактично витратив ОСОБА_6 на надання правової допомоги (консультації - 1 год., підготовка позовної заяви - 1 год., підготовка заяви про збільшення позовних вимог - 1 год., участь в судових засіданнях 17 вересня 2014 року, 24 листопада 2014 року, 26 січня 2015 року, 09 квітня 2015 року - 3 год. 29 хв.), відповідно до положень ст. 84, 88 ЦПК України, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також враховуючи вимоги пропорційності задоволених вимог, на користь ОСОБА_1 з ПП «Стард» та ПрАТ «СК «Провідна» підлягає стягненню також 1749,86 грн. витрат на правову допомогу (3499,72/2) - по 874,93 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Стард», Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 24990,00 грн. страхового відшкодування, 2409,31 грн. трьох процентів річних, 5522,79 грн. інфляційної складової за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 08 вересня 2011 року по 24 листопада 2014 року, а всього 32 922,10 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «Стард» на користь ОСОБА_111 973,71 грн. майнової шкоди та 1000,00 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 211,83 грн. судового збору та 874,93 грн. витрат на правову допомогу, а всього 1086,76 грн. судових витрат.

Стягнути з Приватного підприємства «Стард» на користь ОСОБА_1 211,83 грн. судового збору та 874,93 грн. витрат на правову допомогу, а всього 1086,76 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді