У Х В А Л А

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Григор'євої Л.І.,

Романюка Я.М., Яреми А.Г., -

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Стальканал-Сілур" про визнання незаконними наказів про дисциплінарне стягнення та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скарго ОСОБА_3 у зазначеній справі відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2015 року виправлено описку в резолютивній частині ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року.

21 травня 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме, статей 31, 32, 147 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави ОСОБА_3 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року, в якій, на думку заявниці по-іншому застосовані зазначені правові норми.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про те, що накази про накладення на ОСОБА_3 дисциплінарних стягнень у вигляді догани відповідають нормам трудового законодавства, оскільки ОСОБА_3 була ознайомлена із наказом про її переміщення в межах виробничої дільниці № 3 без зміни істотних умов праці, про що свідчить її підпис в цьому наказі. Зазначений наказ ОСОБА_3 не оскаржила, тому її невихід на роботу з причин незгоди з наказом про її переміщення не свідчить про поважність причин такого невиходу на роботу 19 грудня 2013 року та 20 грудня 2013 року.

В той же час, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року, яку заявниця додала для порівняння, суд касаційної інстанції зазначав, що роботодавець не перемістив, а приховав під переміщенням фактичне відсторонення позивача від виконання його посадових обов'язків директора підприємства, що є грубим порушенням вимог статті 46 КЗпП України.

Таким чином, в ухвалі, яку заявниця просить переглянути, та в ухвалі, яка надана для порівняння, зазначені різні фактичні обставини.

Отже, виходячи із доводів заяви, змісту судового рішення касаційного суду, що переглядається та яке надано для порівняння, відсутні підстави, які б свідчили про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені в заяві ОСОБА_3 доводи не є підставою для перегляду судового рішення відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Стальканал-Сілур" про визнання незаконними наказів про дисциплінарне стягнення та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема