Справа № 304/256/15-ц
Провадження № 2/304/186/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2015 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Ганька І. І.,
при секретарі - Соханич Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -
Позивач звернувся в суд з вказаним позовом, який мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 березня 2005 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1. В даному будинку є прописаний відповідач, який фактично там не проживає більше десяти років, а понад три роки його місцезнаходження взагалі невідоме, тому просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1, який належить йому на праві приватної власності, знявши відповідача з реєстраційного обліку у вказаному будинку.
У судове засідання позивач не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечив проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання також не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 березня 2005 року (а. с. 7-8).
Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрований, однак більше трьох років там не проживає ОСОБА_2, що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 (а. с. 5, 9-11).
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у будинку АДРЕСА_1 більше одного року, що стверджується довідкою виконкому Перечинської міської ради Закарпатської області за вих. № 264 від 23 лютого 2015 року, тому позов в частині визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком є обґрунтованим.
Що стосується позову в частині зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 в будинку позивача, то суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Так, як роз'яснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Отже, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 в будинку позивача також підлягає до задоволення.
Судовий збір сплачений позивачем ОСОБА_1 підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317 ч. 1, 319 ч. 1, 321 ч. 1, 405 ч. 2 ЦК України, ст. 72 ЖК Української РСР, ст. ст. 11, 88, 212-215, 218, 224-226, 360-7 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, знявши його з реєстраційного обліку.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: Ганько І. І.