АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5429/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/702/К/15 Демиденко Ю.Ю.
Категорія № 5 (1) Доповідач Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.,

при секретарі - Трофименко О.О.,

за участю - представника ГБК "Мотор" Шевченка Василя Васильовича,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу гаражно-будівельного кооперативу "Мотор" на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 16 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, гаражно-будівельного кооперативу "Мотор" про усунення перешкод у користуванні власністю, скасування рішення кооперативу, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.04.2014 року за нею визнано право власності на 1/2 частину гаражу НОМЕР_1 у ГБК "Мотор", яке вона зареєструвала у встановленому законом порядку, однак не може ним користуватися, оскільки відповідач ОСОБА_5 перешкоджає їй у доступі до приміщення гаражу. Рішенням голови ГБК "Мотор" від 30.07.2014 року позивачу відмовлено у прийнятті її у члени ГБК, у зв'язку з чим вона, уточнивши позовні вимоги, просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю - 1/2 частиною гаражу НОМЕР_1 блоку №1 в ГБК "Мотор", зобов'язати відповідача ОСОБА_5 та голову ГБК "Мотор" передати їй комплект ключів для в'їзних воріт гаражу та зобов'язати ГБК "Мотор" скасувати рішення про відмову в прийнятті її в члени ГБК "Мотор" і винести нове рішення відповідно до закону, у разі відсутності комплексу ключів у відповідачів - зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у заміні замків на ворогах гаражу та стягнути з відповідачів на її користь судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 16 лютого 2015 року, в якому ухвалою суду від 02 березня 2015 року виправлено описку, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: усунуто перешкоди для ОСОБА_4 в користуванні власністю - 1/2 частиною гаража НОМЕР_1, блоку №1 в ГБК "Мотор" у м.Кривому Розі; надано ОСОБА_4 безперешкодний доступ до внутрішнього приміщення НОМЕР_1 блоку №1 в ГБК "Мотор"; зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні гаражем та передати ОСОБА_4 ключі від запорів вхідних дверей гаражу НОМЕР_1 блоку №1 в ГБК "Мотор" у м.Кривому Розі; зобов'язано правління ГБК "Мотор" скасувати рішення голови ГБК "Мотор" від 30.07.2014 року щодо відмови в прийнятті в члени кооперативу ОСОБА_4 та прийняти рішення відповідно до розділу 4 статуту кооперативу по заяві ОСОБА_4 про вступ в члени ГБК "Мотор", стягнуто з ГБК "Мотор" та ОСОБА_5 по 121 грн. 80 коп. судового збору з кожного на користь ОСОБА_4

В апеляційній скарзі відповідач ГБК "Мотор", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення. Зокрема, на його думку, судом першої інстанції не взято до уваги, що рішення суду, на підставі якого за ОСОБА_4 визнано право на 1/2 частину гаражу, є незаконним та безглуздим, оскільки лише член кооперативу, який вніс пай, може стати власником гаража на території кооперативу, член кооперативу може мати не менше одного гаража розміром 6x4 кв.м. і більше. Однак, позивач ОСОБА_4 не є членом ГБК "Мотор", тому, на думку апелянта, не має власності у кооперативі. Крім того, апелянт звертає увагу на роз'яснення п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 15 від 25.05і. 1998 року "Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів", згідно яких, зокрема, гараж є неподільним майном.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 березня 1990 року по 14 листопада 2002 року.

Рішенням № 359 від 22 грудня 1995 року відповідач ОСОБА_5, був включений до складу гаражно - будівельного кооперативу "Мотор" замість виключеного зі складу кооперативу ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.04.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було поділено спільно нажите майно - гараж НОМЕР_1 блоку № 1 в ГБК "Мотор" у м. Кривому Розі. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за кожним, право власності на 1/2 частину гаража НОМЕР_1 блоку № 1 в ГБК "Мотор" у м. Кривому Розі.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, позивач ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на 1/2 частину спірного гаражу у встановленому законом порядку.

Рішенням голови ГБК "Мотор" від 30.07.2014 року позивачу ОСОБА_4 відмовлено у прийнятті її в члени ГБК.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалася на те, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні власністю - 1/2 частиною гаражу НОМЕР_1 блоку № 1 у ГБК "Мотор" у м.Кривому Розі, які вона просила усунути.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для цього.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень ст.. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом (ч. 2 ст. 318 ЦК).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК).

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Здійснення права спільної часткової власності передбачене положеннями статті 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно статті 386 ЦК України, якою визначено засади захисту права власності, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

На підставі ст.. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановивши, що позивач ОСОБА_4 є власником 1/2 частини гаражу НОМЕР_1 блоку № 1, розташованого в ГБК "Мотор" у м. Кривому Розі, однак не може користуватися гаражем через перешкоди з боку відповідача ОСОБА_5, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 та усунув зазначені перешкоди, надавши ОСОБА_4 безперешкодний доступ до внутрішнього приміщення НОМЕР_1 блоку №1 в ГБК "Мотор", зобов'язавши ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні гаражем та передати ОСОБА_4 ключі від запорів вхідних дверей гаражу.

Цим же рішенням зобов'язано правління ГБК "Мотор" скасувати рішення голови ГБК "Мотор" від 30.07.2014 року щодо відмови в прийнятті в члени кооперативу ОСОБА_4 та прийняти рішення відповідно до розділу 4 статуту кооперативу по заяві ОСОБА_4 про вступ в члени ГБК "Мотор".

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зважаючи на відсутність в апеляційній скарзі ГБК "Мотор" доводів, які стосуються даної частини оскаржуваного судового рішення, колегія суддів не вдається до її перегляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги ГБК "Мотор", то вони, на думку колегії суддів, не містять підстав для її задоволення.

Так, безпідставними є посилання на незаконність рішення суду, на підставі якого за позивачем визнано право власності на частку спільного майна подружжя - 1/2 частину спірного гаражу.

Відповідно до ст.. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.04.2014 року, яким за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину гаражу НОМЕР_1 у ГБК "Мотор", набрало законної сили на підставі ст. 223 ЦПК України та є обов'язковим для виконання, а встановлені ним обставини не потребують доказуванню з огляду на положення ч. 3 ст.. 61 ЦПК України.

Як убачається із матеріалів справи, право власності позивача на 1/2 частину спірного гаражу зареєстровано в установленому законом порядку, докази належності права власності на зазначений гараж відповідачеві - ГБК "Мотор", на чому наголошується в апеляційній скарзі, у справі відсутні, у зв'язку з цим доводи апеляційної скарги про належність гаражу саме кооперативу є безпідставними.

Також не можуть бути взятими до уваги посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 не є членом кооперативу, тому не має права власності в кооперативі, оскільки вони спростовуються вищенаведеними нормами закону про непорушність права власності, яке не пов'язується законодавцем із членством в кооперативі, а виникає з підстав, передбачених ст.. 328 ЦК України.

Факт відмови голови ГБК в прийнятті позивача в члени кооперативу, сам по собі, не впливає на обсяг прав та обов'язків власника спільної часткової власності, яким є ОСОБА_4

Також не має впливу на це й покладене рішенням суду на правління ГБК "Мотор" зобов'язання скасувати рішення голови ГБК "Мотор" від 30.07.2014 року щодо відмови в прийнятті в члени кооперативу ОСОБА_4 та прийняти рішення відповідно до розділу 4 статуту кооперативу по заяві ОСОБА_4 про вступ в члени ГБК "Мотор", оскільки власність позивача набута на законних підставах і, як зазначено вище, не залежить від членства в кооперативі, правління якого є вільним у вирішенні питання щодо прийняття ОСОБА_4 у члени кооперативу.

Безпідставними є й посилання голови ГБК "Мотор" в апеляційній скарзі на те, що гараж є неподільним майном, тому, на його думку, його поділ має відбуватись з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів" із змінами від 25.05.1998 року.

Згідно ст.. 71 Сімейного кодексу України, який набув чинності з 01 січня 2004 року, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосуванням судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі,

суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації

може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними

відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Саме так і вчинив суд, ухвалюючи рішення, на підставі якого ОСОБА_4 набула право власності на 1/2 частину спірного гаражу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції дослідив усі надані сторонами докази, перевірив доводи та заперечення сторін, у повному обсязі встановив обставини справи, надав їм вірну юридичну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду підтверджені наявними у справі доказами, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідачем ОСОБА_5 рішення суду не оскаржене.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу гаражно-будівельного кооперативу "Мотор" відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: Я.М.Бондар

Л.В.Митрофанова