АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/5554/15 Головуючий 1-ї інстанції Алфьорова Т.М.
Справа № 2-645/8283/14 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : житлове.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи Фрунзенський районний відділ в м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про усунення перешкод у користуванні та вселенні, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вони є користувачами квартири № 72 житлового будинку №260-А по вул. Салтівське шосе в м. Харкові, яка належить територіальній громаді міста та перебуває на балансі комунального підприємства «Жилкомсервіс».

Дана квартира була надана в користування ОСОБА_1 згідно ордеру, виданого на підставі рішення виконкому Комінтернівської районної ради народних депутатів м. Харкова у березні 1979 року на склад сім'ї - ОСОБА_4 дружини, ОСОБА_5 доньки, ОСОБА_1 сина та ОСОБА_3- сина, він же відповідач по справі.

ОСОБА_4 померла у листопаді 2008 року. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зняті з реєстраційного обліку за вказаною квартирою ще в 1994 та 1995 роках відповідно.

На даний час також зареєстрований, але не проживає без поважних причин з 2007 року відповідач ОСОБА_3 Комунальні послуги та квартирну плату він не сплачує, житлом не цікавиться, добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та вселенні в спірну квартиру, посилаючись на те, що він постійно проживав і мав намір проживати в цій квартирі, проте, із за постійних сварок з батьком був змушений піти проживати до майбутньої дружини, де проживає по теперішній час. Причину свого не проживання вважав поважною, у зв'язку з чим просив продовжити строк збереження житлового приміщення, усунути перешкоди у доступі до квартири шляхом вселення його до неї.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано поважною причину не проживання ОСОБА_3 в квартирі №72 будинку №260-А по Салтівському шосе в м. Харкові понад шість місяців, продовжено строк збереження за ним житлового приміщення квартири № 72 за вказаною адресою.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у доступі до приміщення спірної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті їх позовних вимог, в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи позивачам у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що доказів втрати користування спірною квартирою ОСОБА_3 за ст. ст. 71, 72 ЖК України не надано.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 11, 57, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Судом встановлено, що спірним житлом є трьохкімнатна квартира № 72 житлового будинку №260-А по вул. Салтівське шосе в м. Харкові, яка належить до власності територіальної громади міста Харкова і знаходиться в користуванні сторін.

Вказана квартира була надана позивачу ОСОБА_1 на підставі ордеру № 633 від 10 березня 1979 року виконкомом Комінтернівської районної ради у м.Харкові на склад сімї пять чоловік: ОСОБА_1 основний наймач, ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_5 донька, ОСОБА_1 син, ОСОБА_3 син (а.с.5).

Відповідно довідки комунального підприємства «Жилкомсервіс» на даний час у спірній квартирі зареєстровані три особи: ОСОБА_1 наймач, ОСОБА_3 син та ОСОБА_2 онук (а.с.6).

Підставами для визнання втрати користування спірним приміщенням за ст. ст. 71, 72 ЖК України є відсутність особи протягом 6 місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та свідків в спірній квартирі зареєстрований та тимчасово не проживає відповідач ОСОБА_3, його відсутність в спірній квартирі протягом шести місяців без поважних причин, як того вимагає ст. ст. 71, 72 ЖК України належними та допустимими доказами не підтверджено.

Позивачі стверджували, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі з 2007 року.

Але суд не прийняв до уваги їх твердження, оскільки вони в той же час вказували на те, що час від часу відповідач користувався своєю кімнатою, що у них були конфліктні відносини, іншого житла відповідач не має.

Відмовляючи позивачам в задоволенні позову за недоведеністю, суд першої інстанції правильно зазначив, що підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом не надано.

У зв'язку з чим судова колегія вважає, що суд, дотримуючись засад змагальності, забезпечивши сторонам можливість доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову і в той же час обґрунтовано задовольнив зустрічний позов ОСОБА_3 в частині продовження строку збереження за ним житлового приміщення, усунення перешкод в користування спірною квартирою, шляхом його вселення до квартири і зобов'язання відповідачів не перешкоджати йому в користуванні квартирою.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії