Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «ЛК «Автофінанс») про визнання договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що під час укладання між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Автофінанс» договору фінансового лізингу № 011027 від 13 серпня 2014 року, предметом якого являвся автобус «БАЗ A079.32.», відповідач ввів його в оману, щодо істотних умов договору, тому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 011027 від 13 серпня 2014 року та застосувати правові наслідки недійсності, а саме зобов'язати відповідача повернути усі сплачені позивачем кошти, що були спрямовані на організацію та виконання оспорюваного договору.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 011027 від 13 серпня 2014 року. Застосовано правові наслідки недійсності правочину - зобов'язано ТОВ «ЛК «Автофінанс» повернути усі сплачені ОСОБА_2 кошти, що були спрямовані на організацію та виконання договору фінансового лізингу № 011027 від 13 серпня 2014 року. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2015 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843885/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_10008/ed_2003_12_11/pravo1/Z970723.html?pravo=1>» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно із статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_10095/ed_2003_12_11/pravo1/Z970723.html?pravo=1>» лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843268/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про те, що договір фінансового лізингу № 011027 від 13 серпня 2014 року укладено відповідно до ст. 806 ЦК України, ст. ст. 1, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», позивача було повно, доступно та достовірно проінформовано щодо всіх умов договору, що підтверджується його підписом.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ