Справа № 0907/2-5003/2011
Провадження № 22-ц/779/1014/2015
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта Ємчука А.В., відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою представника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року представник позивача звернувся з даним позовом та після збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № 123/Кр74 у розмірі 217 966, 62 гривень.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 04 квітня 2008 року із позичальником ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 200000 гривень. Цього ж дня для забезпечення виконання зобов'язання із ОСОБА_3 укладено договір майнової поруки та іпотеки.

Відповідач порушив умови кредитного договору щодо обов'язку повернути кредит та сплатити відсотки. Станом на 30 січня 2011 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 217 966, 62 гривень, яку відповідачі зобов'язані стягнути у солідарному порядку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення представник Банку подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що висновки суду про те, що позивач після списання безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву банку втратив право вимоги за кредитним договором є безпідставними і такими, що не відповідають вимогам законодавства. Банк формує страхові резерви за кредитами та нарахованими за ними процентами зі своїх коштів і за їх рахунок компенсує збитки, що виникають у зв'язку з непогашенням заборгованості безнадійними боржниками, тобто фактично сам собі платить. Оскільки безнадійна заборгованість в податковому праві прирівнюється до втрачених активів, наслідком цього є збільшення збитків, що призводить до зменшення бази оподаткування податком на прибуток. Суд зробив неправильний висновок, що держава відшкодувала банку вартість списаного кредиту за рахунок зменшення податкових зобов'язань банку, оскільки жодного безпосереднього відшкодування державою банку збитків від безнадійної заборгованості при цьому не відбувається.

Позивач при зверненні з позовом мав повне право вимоги за кредитним договором до позичальника, чим і намагався скористатись, звернувшись за захистом порушеного права до суду та виконував вимоги постанови Правління НБУ №424 від 13 вересня 2010 року направлені на продовження роботи щодо відшкодування списаної заборгованості. Крім того, чинним законодавством України не передбачено імперативної норми, яка би вказувала на припинення зобов'язань у зв'язку з списанням безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву банку.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, відповідача та представників, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач самостійно, на власний розсуд, без повідомлення позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_3 прийняв рішення про списання безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву Банку і 29 грудня 2010 року списав безнадійну заборгованість за кредитним договором та відніс її на збільшення валових витрат банку, а тому втратив право вимоги за спірним кредитним договором.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 200 000 гривень. Цього ж дня між Банком, ОСОБА_5 як позичальником та ОСОБА_3 як поручителем укладено договори майнової поруки та іпотеки. За договором іпотеки передано житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, вартістю 1138454 гривень, земельну ділянку площею 0,0629 га, що знаходиться за цією ж адресою і належить іпотекодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, вартістю 62592 гривень (а.с. 37-42).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Судом встановлено, що філією «відділення ПАТ «Промінвестбанку у м. Бориславі» 29 грудня 2010 року відповідно до ЗУ «Про оприбуткування прибутку підприємств» та Постанови Правління НБУ від 13 вересня 2010 року №424 було проведено списання безнадійної заборгованості кредитів, у тому числі і за кредитним договором №123/Кр74 від 04 квітня 2008 року за рахунок страхових резервів банку. Вказане підтверджується результатами Акту ДПІ у м. Бориславі №271/230/09325407 від 11 травня 2011 року «Про результати виїзної позапланової перевірки філії відділення ПАТ «Промінвестбанку у м. Бориславі».

Позивач не заперечує списання спірного кредиту за рахунок страхових резервів Банку.

Тому суд першої інстанції правильно встановив, що позивач втратив право вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № 123/Кр74.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «»Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк