Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2015 Справа №607/15352/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

при секретарі Субчак Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Тернополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» в особі філіалу товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в Тернопільський міськрайонний суд з позовом до Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» в особі філії Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» у м.Тернопіль, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що близько 11 год. 00 хв. 05 грудня 2013 року водій ОСОБА_3, керуючи службовим транспортним засобом марки «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1, був неуважний, що призвело до порушення ПДР України, а саме: припаркувавши автомобіль, не вжив усіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, в результаті чого транспортний засіб «ГАЗ» здійснив самовільний рух та в'їхав в припаркований автомобіль марки «Фольксваген», д.н.з НОМЕР_3, що належить позивачу, чим порушив вимоги п.2.3 (б; 15.12 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_1 було пошкоджено, вартість відновлюваного ремонту якого становить 7960 грн. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2013 року ОСОБА_3 було визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Останній, як вбачається із записів в його трудовій книжці, перебував у трудових відносинах із відповідачем. Окрім того, неправомірними діями відповідачів позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок ДТП він протягом тривалого часу не міг користуватися своїм автомобілем. Їх відмова у відшкодуванні завданих збитків призвела до того, що позивач був вимушений позичити гроші під відсотки на ремонт авто, внаслідок чого у нього були серйозно порушені стосунки у родині. Постійні суперечки із відповідачами про те, хто повинен сплачувати відшкодування, призводять до стресів та нервових розладів, стан здоров'я позивача погіршився, у нього з'явилися депресивні настрої, утвердилася зневіра у життєвій та правовій справедливості, тому завдану моральну шкоду позивач оцінює у 2000 грн. За вказаних обставин, ОСОБА_1 просить стягнути з Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» в особі філії Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» у м.Тернопіль та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4: 2000,00 грн. у якості відшкодування завданої йому моральної шкоди та 7960,00 грн. у якості відшкодування вартості пошкодженого автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з НОМЕР_3.

17 листопада 2014 року представником позивача подано зміни і уточнення до позовної заяви, в яких він просить стягнути з Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС-МОВА», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2000,00 грн. у якості відшкодування завданої йому моральної шкоди та 7960,00 грн. у якості відшкодування вартості пошкодженого автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з НОМЕР_3.

16 січня 2015 року за клопотанням представника позивача була здійснена заміна первісного відповідача Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» в особі філії Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» у м.Тернопіль на товариство з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» в особі філіалу товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА».

Крім цього, 29 січня 2015 року представник позивача подав до суду заяву про залишення без розгляду позову в частині стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 29 січня 2015 року позов ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишено без розгляду.

23 квітня 2015 року представник позивача подав до суду зміни і уточнення до позовної заяви. Просить стягнути з Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС-МОВА», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» на користь ОСОБА_1 2000 грн. у якості відшкодування завданої йому моральної шкоди та 7960,00 грн. у якості відшкодування вартості пошкодженого автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з НОМЕР_3.

В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про проведення судового засідання без його участі. Просить врахувати заперечення та пояснення надані в запереченнях та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА».

Представник відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Заява про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не надходила. Будь-які відомості про неможливість останнього прибути в судове засідання в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що його чергова неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВОС 041617, виданого 1 ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області, власником транспортного засобу марки «Фольксваген», д.н.з НОМЕР_3, є ОСОБА_1.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що ОСОБА_3 05 грудня 2013 року об 11 год. 00 хв. в м.Тернополі по вулиці Бродівська, керуючи транспортним засобом «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, був неуважний, що призвело до порушення ПДР, а саме: припаркувавши автомобіль, не вжив усіх заходів, щоб не допустити його самовільний рух та в'їхав в припаркований автомобіль марки «Фольксваген», д.н.з НОМЕР_3, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 2.3. б), 15.12. Правил дорожнього руху України.

В силу ч.1 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України).

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого 1 ВРЕР УДАІ УМВС України в Тернопільській області, ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_2, фургон малотонажний-В, належить ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА».

Із записів у трудовій книжці ОСОБА_3, останній на час вчинення ДТП, яке мало місце 05 грудня 2013 року, перебував у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА» в особі філіалу товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА».

Згідно полісу №АЕ/0549715 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (строк дії полісу - з 02 квітня 2013 року по 01 квітня 2014 року), цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ 3302», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ТДВ «СК «НАСТА».

09 грудня 2013 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» звернувся до ТДВ «Страхова компанія «НАСТА», надавши страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 05 грудня 2013 року.

Інформація про вказаний страховий випадок міститься в Централізованій базі даних МТСБУ.

Згідно видаткової накладної №17 від 20 січня 2014 року, ОСОБА_1 оплатив ПП ОСОБА_6 2980,00 грн. за обшивку передньої дверки та склопідіймача переднього автомобіля марки «Фольксваген Джетта».

З акту виконаних робіт від 26 лютого 2014 року, наданого ПП ОСОБА_7, слідує, що ОСОБА_1 (Замовник) прийняв, а ПП ОСОБА_7 (Виконавець) виконав ремонт автомобіля марки «Фольксваген Джетта» на загальну суму 4980,00 грн.

04 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА» із заявою, в якій вказав банківські реквізити для перерахування компенсації суми франшизи за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів.

Як слідує з платіжного доручення №320932 від 17 листопада 2014 року, ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА» оплатило суму франшизи за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 500,00 на рахунок ОСОБА_1.

В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах а саме: шкода, завдана одній особі, з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України).

В силу ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 грудня 2013 року, ОСОБА_3, що на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА», було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль «Фольксваген Джетта», державний номерний знак НОМЕР_3. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ 3302», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ТДВ «Страхова компанія «НАСТА».

Підпунктом 33.1.4. п.33.1. ст.33 Закону передбачено обов'язок водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, у разі настання такої пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Вказана норма Закону перебуває у системному зв'язку із п.5 ч.1 ст.989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви (п.35.1. ст.35 Закону).

З пункту 36.2. ст.36 Закону вбачається, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

З пункту 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до ст.3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст.1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується в залежності від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди, завдана потерпілому шкода, підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2013 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» звернувся до ТДВ «Страхова компанія «НАСТА», надавши страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 05 грудня 2013 року. Однак потерпілий ОСОБА_1 з часу настання страхового випадку і до дня винесення судом рішення не подавав вказаному страховику заяви про погодження розміру та отримання страхового відшкодування, як це передбачено п.35.1. ст.35 Закону. Дані про те, що страхова компанія винуватця ДТП є неспроможною або неналежно виконує свої обов'язки, у зв'язку з чим потерпіла особа вимушена звернутися до винуватця дорожньо-транспортної пригоди із цивільним позовом про відшкодування спричиненої шкоди, в матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні їх не здобуто. Зважаючи на наведене, з врахуванням того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА», цивільно-правова відповідальність якого застрахована ТДВ «Страхова компанія «НАСТА», не погоджується здійснити відшкодування шкоди, завданої позивачу, суд вважає, що заявлені ним вимоги до вказаного відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до задоволення не підлягають.

За вказаних обставин обов'язок по відшкодуванню завданого ОСОБА_1 збитку несе страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. В розмір завданої матеріальної шкоди позивачем включено вартість відновлювального ремонту автомобіля, що становить 7460,00 грн. (за мінусом виплаченої франшизи в розмірі 500 грн.), та підлягає стягненню з ТДВ «Страхова компанія «НАСТА» в користь ОСОБА_1

Щодо стягнення моральної шкоди суд враховує, що у відповідності до положень ст.ст.16, 23 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 22.3. ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст.23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3. ст.9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини володільця джерела підвищеної небезпеки, було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, що стверджується вищезазначеними матеріалами справи. Спричинена ОСОБА_1 моральна шкода полягає у наступному: внаслідок ДТП позивач протягом тривалого часу не міг користуватися своїм автомобілем, відмова відповідача відшкодувати завдані збитки призвела до того, що позивач був вимушений позичити гроші під відсотки на ремонт авто, через що у нього були порушені стосунки у родині. Постійні суперечки із відповідачем про те, хто повинен сплачувати відшкодування, призводять до стресів та нервових розладів, стан здоров'я позивача погіршився, у нього з'явилися депресивні настрої, утвердилася зневіра у життєвій та правовій справедливості.

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з ТДВ «Страхова компанія «НАСТА» в користь ОСОБА_1 2000,00 грн. у якості відшкодування завданої йому моральної шкоди.

В силу ст.88 ЦПК України з відповідача ТДВ «Страхова компанія «НАСТА» в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.4, 10, 60, 88, 160, 212, 214, 215, 218, 223-226, 232-233 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 23, 1187, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 №6,Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» в користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 7460 (сім тисяч чотириста шістдесят) грн. та 2000 (дві тисячі) грн. грошового відшкодування моральної шкоди, а всього 9460 (дев'ять тисяч чотириста шістдесят) грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська