АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Савлук Т.В.
№22-ц/796/4773/2015 Доповідач - Борисова О.В.
Справа №755/2768/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенко Д.Р.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року про відмову у відкритті провадження в частині вимог щодо оскарження ухвали Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року про забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛ» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року та ухвали Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року та ухвали Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року по справі №Д-08/14 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «АТЛ» про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «АТЛ» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року та ухвали Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року в частині вимог щодо оскарження ухвали Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року про забезпечення позову, яка винесена третейським суддею Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків КисельовимМ.Є. в межах розгляду справи №Д-08/14.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою справу в частині вимог щодо оскарження ухвали про забезпечення позову направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні ухвали про відмову у відкритті провадження по справі було порушено норми процесуального та матеріального права.

Вказує на те, що з огляду на положення ст.ст. 11, 40 Закону України «Про третейські суди», ст.208 ЦПК України суд першої інстанції не мав право відмовити у відкритті провадження в частині оскарження ухвали третейського суду про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги покладався на розсуд суду.

ТОВ«АТЛ» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Колегія суддів вважає можливим розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника ПАТ «Дельта Банк», з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині вимог щодо оскарження ухвали Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року про забезпечення позову, яка винесена третейським суддею Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків Кисельовим М.Є. в межах розгляду справи №Д-08/14 суд першої інстанції виходив з того, що місцевий загальний суд, як компетентний суд, не перевіряє рішення третейського суду на відповідність нормам матеріального або процесуального права, а лише на дотримання процедурних вимог, які встановлені Законом України «Про третейські суди», при цьому рішення третейського суду може бути скасовано лише з підстав, визначених у ст.389-5 ЦПК України.

В той же час, Закон не передбачає можливості оскарження ухвал, постановлених третейським судом з питань, що виникають у процесі розгляду справи, оскільки детальна процедура прийняття, оформлення та скасування ухвал, які постановляє суддя третейського суду, визначається в регламенті постійно діючого третейського суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року.

За правилами ч.3 ст.51 Закону України «Про третейські суди», ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

У зазначеному переліку відсутні будь-які положення щодо права сторони на оскарження ухвали третейського суду про забезпечення позову до загального місцевого суду.

При цьому пунктом 1 частини 2 статті 122 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Оскільки процесуальним законом не встановлено можливості оскарження ухвали третейського суду про забезпечення позову до загального місцевого суду, то суд першої інстанції відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі в частині вимог щодо оскарження ухвали Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року про забезпечення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що з огляду на положення ст.ст. 11, 40 Закону України «Про третейські суди», ст.208 ЦПК України суд першої інстанції не мав право відмовити у відкритті провадження в частині оскарження ухвали третейського суду про забезпечення позову виходячи з наступного.

Так, статтею 208 ЦПК України визначено форми у яких викладаються судові рішення, а положення ст.ст. 11, 40 Закону України «Про третейські суди» встановлюють на підставі якої законодавчої бази вирішуються спори третейськими судами та повноваження таких судів щодо забезпечення позову, разом з тим не вказують на те, що місцевий загальний суд має перевіряти законність вжиття таких забезпечувальних заходів щодо предмету спору.

Таким чином ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: