Номер провадження: 22-ц/785/7092/15
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за скаргою Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на постанову та дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, зацікавлена особа: профспілковий комітет Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», за апеляційною скаргою представника Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» - Василіна Віталія Валерійовича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року,

встановила:

У травні 2015 року ДСК «ЧМП» звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в якої просила дії старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Костіної В.В. з винесення постанови про накладення арешту на поточний рахунок ДСК «ЧМП» № 7257 у Южне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Одеса визнати незаконними; постанову старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Костіної В.В. про накладення арешту на поточний рахунок ДСК «ЧМП» №7257 у Южне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Одеса скасувати та зобов'язати Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції зняти арешт з поточного рахунку ДСК «ЧМП».

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що ДСК «ЧМП» стало відомо від ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Костіною В.В. було накладено арешт на грошові кошти на поточному рахунку № 7257 у Южне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Одеса, при цьому скаржник будь-яких документів про відкриття виконавчого провадження та пропозицій виконати судове рішення добровільно не отримував.

Зазначив, що ухвалою господарського суду Одеської області від 11.07.2003 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом ДСК «ЧМП», а ухвалою господарського суду Одеської області від 24.02.2006 року введено процедуру санації ДСК «ЧМП», що триває і на цей час.

Пунктом 3 ухвали господарського суду Одеської області від 11.07.2003 року відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а також протягом його дії суд заборонив стягнення на підставі виконавчих документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, а також заборонив нарахування по відношенню до ДСК «ЧМП» неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Крім того, заявник вказував, що примусове виконання 32-х виконавчих проваджень, про які повідомив його, боржника, державний виконавець та щодо яких було накладено арешт на кошти ДСК «ЧМП», стосується виконавчих документів про стягнення заробітної плати та інших виплат.

ДСК «ЧМП» виконала усі судові рішення, за якими було стягнуто грошові кошти на користь колишніх правників в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, а залишилися невиконаними судові рішення в частині стягнення на користь колишніх правників ДСК «ЧМП» сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та сум додаткової вихідної допомоги, які не є заробітною платою та не належать до фонду оплати праці.

За таких підстав скаржник вважає, що державний виконавець не мав права накладати арешт на поточний рахунок боржника, а тому його постанова про надання арешту є незаконною.

В судовому засіданні представник ДСК «ЧМП» підтримав вимоги скарги у повному обсязі.

Представник державної виконавчої служби не погодився зі скаргою, пояснив, що державний виконавець діяв в межах, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та зазначив, що у Другому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження по примусовому виконанню 71 виконавче провадження про стягнення з ДСК «ЧМП» коштів на загальну суму 7 630 385,90 гривень, з яких 33 виконавчих провадження про стягнення заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами на загальну суму 1 101 998,40 гривень, 18 виконавчих проваджень про стягнення коштів на користь держави, УПФУ на загальну суму 4 481 864,54 гривень. У зв'язку з невиконанням боржником у добровільному порядку судових рішень державний виконавець 14.04.2015 року наклав арешт на кошти боржника, які знаходяться в банківських установах ДСК «ЧМП», що відповідає положенням ст. ст. 32, 57 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому представник державної виконавчої служби зазначив, що у відповідності до п. 5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію та задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, до того ж вихідна допомога при звільнені та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівників є першочерговими соціальними виплатами.

Зацікавлені особи зі скаргою ДСК «ЧМП» не погодилися, просили суд відмовити у її задоволені.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року у задоволенні скарги ДСК «ЧМП» було відмовлено.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку представник ДСК «ЧМП» - Василін В.В. В апеляційної скарзі, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановки нової про задоволення скарги.

Апелянт в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 14.04.2015 року старшим державним виконавцем Другому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Костіною В.В. при примусовому виконані зведеного виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 522/18794/13-ц, виданого 30.05.2014 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ДСК «ЧМП» на користь ОСОБА_5 коштів у сумі 11 967,00 гривень, та інших виконавчих документів у кількості 32 виконавчих документів на загальну суму 1 188 968,51 гривень було прийнято постанову про арешт коштів боржника та постановлено накласти арешт на грошові кошти, які належать ДСК «Чорноморське морське пароплавство» у всіх валютах в межах боргу у розмірі 1 188 968,51 гривень, що містяться на всіх розрахункових рахунках боржника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2003 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом ДСК «Чорноморське морське пароплавство». Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.02.2006 року введено процедуру санації Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», що триває до цього часу.

Доводи апелянта про дію мораторію на задоволення вимог кредиторів не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Частиною 5 статті 19 цього Закону передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Судом також встановлено, чого не заперечує і скаржник, що на примусовому виконанні у відділі ДВС находиться зведене виконавче провадження №47494258 від 02.02.2015 року, до якого зокрема входить 33 виконавчих документів щодо стягнення заробітної плати та інших виплат, що належать працівникам у зв'язку із трудовими відносинами на загальну суму 1 101 998,40 гривень.

При цьому в скарзі ДСК «ЧМП» стверджує, що боржником виконано судові рішення щодо стягнення грошових коштів на користь колишніх працівників в частині заборгованості із заробітної плати; на даний час залишилися невиконаними судові рішення в частині стягнення на користь колишніх правників ДСК «ЧМП» сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та сум додаткової вихідної допомоги, які на думку скаржника, не є заробітною платою.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» про дію мораторію на задоволення вимог колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не застосовуються.

До такого правого висновку прийшов Верховий Суд України у Постанові 03 жовтня 2012 року при розгляді справи № 6-109цс12 в порядку глави 3 ЦПК України.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Крім того, за приписами ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»: кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Так як вимоги стягувачів до ДСК «ЧМП» виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, то в розумінні ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вони (стягувачі) є поточними кредиторами, а відтак - відповідно до ст. 19 цього Закону дія мораторію на них не поширюється.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Враховуючи, що державний виконавець законно здійснив заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання виконавчих документів, у спосіб та в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ДСК «ЧМП» у задоволенні скарги. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, всупереч твердженню скарги, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому у відповідності зі ст. ст. 311, 312 ЦПК України, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 312, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» - Василіна Віталія Валерійовича відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева