Справа № 404/5576/13-ц
Номер провадження 2/404/962/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

при секретарі Гусак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про витребування безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про витребування від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 16000,00 дол. США, що в еквіваленті становить 127840,00 грн. та повернення вказаної суми ОСОБА_1.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.02.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про витребування безпідставно набутого майна, відмовлено (а.с. 113-118). Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28.05.2014 року залишено без змін (а.с. 150-151).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.12.2014 року, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.02.2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28.05.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 190-193).

Під час нового розгляду справи судом першої інстанції позовні вимоги не змінювалися.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач разом зі своєю дружиною мали намір придбати квартиру. Наприкінці вересня 2006 року вони знайшли квартиру, яка задовольнила їх вимоги, а саме: квартира АДРЕСА_1. До укладення договору, позивач попередньо передав продавцю, ОСОБА_2 суму коштів за купівлю-продаж квартири в розмірі 16000,00 дол. США, що еквівалентно на час укладання договору 80800,00 грн. На підтвердження вищевикладеного, відповідачем надана розписка про отримання коштів. Між сторонами 06.10.2006 року укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. Незважаючи на те, що відповідач відповідно до умов розписки отримала від позивача 16000,00 дол. США, однак продаж квартири відповідно до п. 6 договору вчинено за домовленістю сторін за 15628,00 грн. Рішенням суду договір купівлі-продажу квартири визнано частково недійним та покупцем квартири визнано ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1. У вищевказаному судовому рішенні встановлено, що фактично продаж квартири здійснено за 15628,00 грн. За таких обставин, позивач вважає, що ОСОБА_2 повинна повернути ОСОБА_1 безпідставно одержані грошові кошти в розмірі 16000,00 дол. США, сплачених останнім згідно розписки за купівлю-продаж квартири. Проте, відповідач на неодноразові звернення про повернення сплаченої суми коштів по договору купівлі-продажу квартири не реагує.

В судовому засіданні 29.01.2015 року та 07.04.2015 року позивач та його адвокат позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. Позивач в судове засідання, призначене на 23.04.2015 року не з'явився, подав до суду заяву (вх. № 14091 від 23.04.2015 року) про розгляд справи без його участі, вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 246).

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 29.01.2015 року, 24.02.2015 року та 16.03.2015 року повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 200, 212, 223). В судове засідання, призначене на 07.04.2015 року та 23.04.2015 року відповідач також не з'явилася. Судова повістка у даній справі про виклик до суду повернута на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 240, 245). Поштова кореспонденція судом направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та за якою відповідача зареєстровано за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 17, 244). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Також, відповідача про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 23.04.2015 року повідомлено телефонограмою (а.с. 243).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його адвоката, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

За змістом положень статей 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06.10.2006 року укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п. 6 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 15628,00 грн., які продавець одержала повністю до підписання цього договору (а. с. 14).

Разом з тим, ОСОБА_2 одержала від ОСОБА_1 плату за продану квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 16000,00 доларів США, про що свідчить розписка, підписана сторонами, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 99).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.05.2009 року (а.с. 7-9), залишеним в силі ухвалою Верховного Суду України від 25.05.2011 року (а.с. 12-13) визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 06.10.2006 року між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Лимар Оксаною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 3312, а саме в частині визначення покупця.

За договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06.10.2006 року та посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Лимар Оксаною Анатоліївною, зареєстрованим в реєстрі № 3312, покупцем визнано ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.05.2009 року вбачається, що ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила суду, що належну квартиру НОМЕР_3, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, вона продала за 16000,00 дол. США, які вона від нього отримала за розпискою, відтак ніяких претензій не має.

Пізніше ОСОБА_2 свої покази змінила та вказувала на те, що підпис на розписці їй не належить, а судами розписку визнано неналежним доказом, ніяких грошей вона від ОСОБА_1 не отримувала, крім тих, що зазначені в договорі купівлі-продажу.

В зв'язку з чим, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2013 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с. 50-51).

Відповідно висновку експерта Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром почеркознавчої експертизи № 311 від 17.12.2013 року, підпис розташований під прізвищем «ОСОБА_2» у розписці про отримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від ОСОБА_1 плати за продану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 16000,00 дол. США, виконаний ОСОБА_2 (а. с. 75-78).

З правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 02.10.2013 року справа № 6-88цс13, а також правових висновків, зазначених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.10.2014 року слідує, що стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Частина 1 статті 1212 Цивільного кодексу України визначає, що безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною 1 статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до частин 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дозволяє зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова частина 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зважаючи на те, що розписка є лише доказом у справі, яка може бути підставою для підтвердження одних обставин у справі або спростування інших, та відповідно до положень статті 212 Цивільного процесуального кодексу України не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює вказаний доказ у сукупності з іншими доказами, що має значення для вирішення спору.

Таким чином, судом встановлено, що розписка, яка підтверджує отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_1 за продаж належної їй квартири у розмірі 16000,00 дол. США є належним письмовим доказом по справі. Відсутність в розписці дати її написання не є підставою вважати, що дана розписка написана під час подачі позову до суду з метою створити штучні докази, а не під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу. Крім того, зміст розписки не суперечить оспорюваному договору купівлі-продажу, де ціна продажу вказана у розмірі 15628,00 грн., оскільки у висновку експерта встановлено, що підпис на розписці належить ОСОБА_2, а адреса предмета договору зазначена в розписці та договорі купівлі-продажу квартири співпадає.

Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з частинами 1, 2 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем в судовому засіданні не спростовано обставини, викладені в позовній заяві, суд вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для набуття грошових коштів так як розписка про отримання грошових коштів дійсна та обставини, зазначені на підтвердження своїх заперечень відповідачем не доведено. Отже суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог за статтею 1212 Цивільного кодексу України, заявлені у позові наявні.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 202, 203, 205, 207, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, що проживає за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 16000,00 дол. США, що еквівалентно 127840,00 грн., а також 1278,40 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда