РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4162/15-ц

пр. № 2/759/2994/15

13 липня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Ярмощук К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2, батьківських прав відносно його неповнолітнього сина, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, який в подальшому було розірвано 02.12.2003 року, у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем почали проживати окремо, а оскільки дитина залишилась проживати з нею, то відповідно, було припинено спілкування батька і сина. Зазначила позивач у позові і те, що їх син ОСОБА_3 має стійкі порушення стану здоров"я, у зв"язку з чим потребує постійного піклування і догляду, що також було причиною їх з відповідачем розлучення. Проте, незважаючи на такий стан дитини батько не проявляв зацікавленості станом його здоров'я, не приймав участі у його вихованні. Оскільки, ОСОБА_3 має статус дитини-інваліда, а факт батьківсьтва відповідача впливає на вчинення юридично значимих дій і завдає їй значних перешкод у вчасному поміщені дитини у лікарню на що потрібна згода батькі, який не йде на контакт ані з нею, ані з іх сином, вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Додатково пояснила, що в грудні 2014 року у позивачки виникла гостра необхідність, яка була викликана станом здоров"я дитини, помістити дитину до психоневрологічної лікарні, що без згоди батька неможливо, тому ОСОБА_1 була вимушена розшукувати відповідача для надання відповідної згоди, у зв"язку з чим вона зверталась і до міліції і до його родичів, тоді як відповідач в свою чергу через інших осіб вказував на свою зайнятість, тоді як вирішення цього питання мало невідкладний характер, оскільки стосувалося життя та здоров"я дитини, що і стало приводом до звернення позивача до суду із таким позовом, хоча ОСОБА_1 ніколи не заперечувала та незаперечує щодо спілкування батька із сином.

Зазначила предстаник і те, що з 2003 року відповідач участі у вихованні дитини не приймає, із сином не спілкується взагалі, до нього не приходив та не приходить і досі, не цікавиться його станом здоров'я, розвитком, навчанням. Зі святами сина не вітає, зокрема з його днем народження, тощо. Певна зацікавленість дитиною, виникла у відповідача після того, як він дізнався про наміри позивачки позбавити його батьківських прав.

Вказала і на те, що позивачка зверталася до суду із позовом до відповідача про стягнення з нього на її користь аліментів задля утримання їх дитини Дмитра, який було задоволено, зокрема згідно рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21.09.2006 року з відповідача були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходів), проте в подальшому 21.09.2007 року між ними було укладено договір про припинення права на аліменти на дитину у зв"язку з передачею відповідачем права власності на нерухоме майно у розмірі належної йому 1/4 частки квартири АДРЕСА_1, в якій позивачка залишилася проживати із їх сином, коли другу свою частку у розмірі 1/4 вказаної квартири відповідач продав позивачці за чималу суму, що на думку представника відповідним чином характеризує особу та його ставлення до дитини.

Пояснила представник і те, що позивачка з сином, постійно проживають у своїй квартирі, нікуди не переїжджала, а тому відповідачу достеменно відомо місце її перебування та його сина, але він не приходить до них і навіть не телефонує. Договір, який було між ними укладено щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, відповідач не виконує з власної волі, оскільки цього не бажає, зокрема і після того, як він вдруге одружився та має в зазначеному шлюбі фізично здорову дитину.

Позивачка зі свого боку завжди погоджувалась і ніколи не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, не чинивши цьому ніяких перешкод, оскільки, враховуючи стан здоров'я сина, вона весь час проводить з ним, проте сам батько не бажає спілкуватись зі своїм сином.

Таким чином у позивачки є обґрунтовані занепокоєння, з приводу того, що всі дії по відношенню до лікування дитини необхідно вчиняти тільки за згодою батька, який відразу після розлучення з позивачкою на контакт ані з дитиною, ані з нею самою не виходить, дитиною не цуікавиться, її розвитком не займається, тощо.

Представник відповідача заперечувала проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач, як батько жодного разу, нічим не образив дитину, від неї не відмовляється, під час перебування у шлюбі з відповідачкою ним була придбана квартира у кредит, який самостійно оплачував та в подальшому передав позивачу з дитиною.

Представник в судовому засіданні зазначила і те, що її довіритель дійсно вдруге одружений має іншу дитину, у звязку з чим починаючи з 2009 року і по сьогодні він дійсно не спілкується з сином ОСОБА_3, але все про нього знає через свою матір, якою також передає йому різні подарунки та цікавиться його життям, розвитком. У відповідача не було можливості спілкуватись з сином через стосунки з колишньою дружиною, яка грубо з ним спілкується по телефону. Останній раз відповідач бачив сина у 2010 року, і бажає долучитись до виховання свого сина, а про його інвалідність йому стало відомо лише в лютому 2015 року.

Зазначила і те, що саме позивачка мала б повідомляти відповідачу про стан здоров"я їх сина, про необхідність додаткових матеріальних витрат на дитину, проте цього не робить, в чому вбачає існування перешкод у виконанні ним укладеного між ними договору на участь у спілкуванні із сином.

Пояснила і те, що з 2003 по 2014 роки відповідач організував допомогу позивачці сусіда, який також повідомляв відповідача про стан дитини, з огяду на, що вважає відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, повідомлені про розгляд справи належним чином направили до суду заяву про можливість розгляду справи без участі їх представника в якій підтримали позовну заяву, та свій висновок від 19.02.2015 року № 1318/41/2/103, який міститься в матеріалах справи.

Прокурор Прокуратури Cвятошинського району міста Києва у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у зв'зку з чим суд вважає за можливе розглядати справу без участі нез"явившихся у судове засідання осіб.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02.12.2003 року.

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 (а.с. 6), який згідно посвідчення від 23.08.2006 року серії НОМЕР_2 є інвалідом (а.с. 12).

Згідно листа від 23.02.2015 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в КНП ЦПМСД № 1 Дніпровського району, який час від часу хворіє на распіраторні захворювання, кожен рік оздоровлюється в санаторіях матері та дитини. Догляд за дитиною виконує мати. За станом здоров'я дитина являється інвалідом з дитинства і знаходиться на обліку у психоневролога.

Із довідки форми № 3 від 30.01.2015 року за № 325 виданої КП «КД Дніпровського району м. Києва» ЖРЕО № 409 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи, позивачка та її сина ОСОБА_3 (а.с. 7).

Про те, що відповідач не проживає з колишньою дружиною та дитиною складено відповідний Акт від 12.12.2014 року (а.с. 13) та незаперечується жодною із сторін у судовому засіданні.

Із довідки про отримання (недоотримання) допомоги № 2273 від 26.05.2015 року, виданої УПСЗН Дніпровської РДА в м. Києві вбачається, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку УПСЗН Дніпровської РДА в м. Києві та їй призначено соціальну допомогу на дитину-інваліда - ОСОБА_3, на термін з 21.06.2010 року по 28.09.2019 року в розмірі 664,30 грн. та надбавки на догляд в розмірі 643,00 грн.

Згідно довідки Спеціальної загальноосвітньої школи "Надія" вбачається, що ОСОБА_3 навчається у третьому класі вказаної спеціальної загальноосвітньої школи за програмою для дітей з помірною розумовою відсталісттю в індивідуальній формі за індивідуальним навчальним планом (а.с. 19).

З 01.07.2009 року по 10.07.2009 рік дитина пройшла курс дельфінотерапії, про що стороною позивача було надано відповідну довідку (а.с. 85).

Із наданих матеріалів вбачається, що між сторонами дійсно було укладено договір від 21.09.2007 року з приводу спілкування батька з дитиною та про припинення права на аліменти на дитину у звязку з передачею права власності на нерухоме майно, зокрема передачу відповідачем позивачу прав на ? частину квартири АДРЕСА_1 в рахунок оплати аліментів (а.с. 8, 15).

Проте, як встановлено в судовому засіданні договір на участь батька у спілкуванні з сином не виконується відповідачем, що було підтверджено предстаником відповідача, яка пояснювала, що з 2009 року її довіритель із сином дійсно не спілкується.

Встановлено і те, що відповідач не тільки не виконує умов вище вказаного договору, але й не виконує покладені на нього батьківські обов"язки, зокрема не займається вихованням сина, не цікавиться його життям, здоров"ям, розвитком, недивлячись на те, що дитина має певні вади такого, а тому гостро потребує особливої опіки та уваги батьків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Слід зазначити, що у судовому засіданні допитувалася в якості свідка мати позивачки, яка під присягою засвідчила, що відповідач не приймає участі у вихованні та взагалі житті сина з 2003 року, зазначила, що її онук ОСОБА_3 - син сторін, аутист, самого його залишати не можна, тому поруч з ним завжди знаходиться позивачка і вона, оскільки є необхідність у допомозі, бо без такої неможливо навіть вийти до магазину, з огляду на, що їй достеменно відомі відносини її дочки, колишнього зятя та їх ставлення до дитини. Так, суду пояснила, що відповідач не цікавиться своїм сином, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, оскільки вважає, що і не має цього робити, бо він віддав 1/4 своєї частки квартири в рахунок аліментів на утримання сина, тоді як її дочка за станом здоров"я сина не має можливості працювати, отримує лишень незначну державну соціальну допомогу. Крім того, вказала, що іншу свою 1/4 частку в квартирі їм із дочкою довелося купувати у відповідача за 30 000 доларів США, задля чого вона продала свою квартиру в м. Житомирі.

Розвитком та вихованням дитини займається одна позивачка, а вона їй в цьому допомагає. Навчається ОСОБА_3 в школі на дому за індивідуальною програмою, успіхи сина, його розвиток відповідача не хвилює. Натомість позивачка, щоб оформити госпіталізацію дитини до медичного закладу, у зв"язку з ускладненням його стану здоров"я , мала розшукувати відповідача та просити його про дозвіл на таку, коли він не поспішав у вирішенні такого питання, хоча воно стосувалося здоров"я його дитини. Зазначила і те, що відповідач на дні народження дитини не приходить, не телефонує, як і в інші дні також, інколи до них навідувалася його мати, але також ненадовго, хоча її дочці необхідна будь-яка допомога. Сама ж дитина спочатку згадувала батька, але потім перестала, бо забула його. Зазначила і те, що її дочці дійсно одного часу допомагав сторонній дідусь, якому вона сама й платила.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.

Судом встановлені факти, які свідчать про невиконання відповідач своїх батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_3

Так, про вказане свідчить надані суду докази та пояснення представника відповідача, яка вказувала на те, що відповідач дійсно з 2009 року не спілкується із сином ОСОБА_3, тоді як наведені доводи такого неспілкування, зокрема наявність іншої сім"ї, чи-то зайнятість, неналежне з ним спілкування позивачки по телефону, чи ненадання самостійно позивачкою інформації про стан його дитини, в даному випадку не має значення, оскільки такі не позбавляли можливості відповідача виконувати свої батьківські обов"язки по відношенню до свого сина.

Крім того, в даному випадку суд враховує і стан здоров"я дитини та відповідно пасивну поведінку батька в забезпеченні останнього належною опікою, доглядом, турботою, матеріальною допомогою, недивлячись на те, що відпоівдач в рахунок свої частки квартири припинив виплату аліментів на його утримання.

Враховується судом і можливі наслідки такої байдужості батька до стану здоров"я дитини, які можуть мати неповоротні результати такої, що вбачається із ситуації, яка вже мала місце щодо госпіталізації дитни до медичного закладу, та необхідність позивакчи в інтересах дитини прикладати зусилля щодо отримання дозволу відповідача на таку, його розшуку, що підтверджується листом ГУ МВС України в м.Києві Дніпровського району від 03.01.2015 року, Актом ЖЕО№ 409 від 12.12.2014 року на підставі якої таку госпіталізації дитини і було проведено.

Посилання сторони відповідача на те, що в 2009 році відповідачем було проплачено реабілітаційний курс дитини, чи то прояву інтересу батька з інформації його матері, чи інших сторонніх осіб, суд вважає такими, що не заслуговують на значну увагу, з огляду на те, що батьківські обов"язки мають бути регулярними та безпосередніми, активними та не дистанційними, оскільки дитина в такому віці та при такому стані здров"я потребує особистого спілкування з батьком, прояву саме його уваги, ласки та турботи, а не сторонніх осіб, які передають таку інформацію про нього батьку.

Байдуже ставлення батька до дитини характеризує і те, що про інвалідність сина, як зазначила його представник у суді, йому стало відомо лише у лютому 2015 року, тоді як такий статус дитини було визначено ще у 2006 році, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Посилання і в даному випадку на неповідомлення позивачкою відповідачу такої інформації, не знімає відповідальності самого батька, який зобов"язаний самостійно виконувати покладені на нього батьківські обов"язки, а не чекати на інформацію про стан здоров"я своєї дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Дніпровської РДА в м. Києві складеного 19.02.2015 року за № 1318/41/2/103 така вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв"язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дитини, зазначаючи при цьому, що ОСОБА_2 був присутнім на засіданні Комісії, але будь-яких підтверджень щодо участі у виховання дитини не надав. Зазначено і те, що ОСОБА_2 жодного разу не звертався до ограну опіки чи суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, що вказує на самоусунення останнього від цього.

Слід зазначити, що відповідач і в судовому засіданні не надав жодних переконливих доказів своєї участі у вихованні сина, ті запити щодо стану здоров"я дитини, які були надані та містяться в матеріалах цієї справи, суд оцінює критично, оскільки були зроблені адвокатом відповідача в період винекнення вказаного спору, як і листи відповідача до позивача, які також загалом не свідчать про виконання відповідачем своїх батьківських обов"язків.

Отже, підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, зокрема таким вихованням дитини не займається, її матеріальним утриманням, забезпеченням, розвитком також, її життям, станом здоров'я не цікавиться, про неї не дбає та не піклується, її не навіщає, з нею не спілкується. З пояснень представника відповідача, зрозуміло, що відповідач має специфічну позицію з приводу утримання та виховання свого сина, оскільки вважає, що повідомляти всю інформацію та ініціювати спілкування має мати їх дитини, хоч і не йде на контакт за її звернень, натомість повністтю всі батьківські обов'язки виконуються позивачкою. Зважаючи на стан здоров"я дитини та самоусунення батька від виконання покладених на нього батьківських обов"язків, суд вважає за можливе до застосування крайнього заходу впливу на відповідача, зокрема позбавлення його батьківських прав.

З огляду на вказане, позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними, грунтуються на тих нормах, які підлягають застосуванню при даних правовідносина, а тому підлягають задоволенню.

В силу ст.88 ЦПК України на користь держави з відповідача по справі підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 243, 60 грн. відповідно до Закону України «Про судовий збір», бо позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 15, 30, 62, 88, 209, 224-233 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 1528, зроблений 06.11.2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва).

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з моменту його проголошення.

Суддя: