Справа № 199/1613/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання кредитного договору недійсним. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 05.04.07 р. між він та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 095/03-16020-ДК відповідно до п. 1.1. якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 27653,00 доларів США зі сплатою 12,5% процентів річних з кінцевим терміном повернення 04.04.14 р. на умовах, визначених цим договором.Цільовим призначенням надання кредиту, відповідно до п. 1.2. цього договору, є оплата придбаного автомобіля Toyota Avensis 2006 року випуску. На виконання п. 1.3 пп. 1.3.1. кредитного договору в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» 05.04.07 року було укладено договір застави № 095/03-16020-ДЗ транспортного засобу Toyota Avensis 2006 року випуску.

Позивач вважає, що зазначений кредитний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим він підлягає визнанню недійсним, оскільки зазначеним кредитним договором не визначено строк дії договору, що є істотною умовою, тобто відсутнє посилання на будь-який проміжок часу чи, хоча б, кінцеву дату, не зважаючи на те, що кредитний договір не може бути безстроковим. Також зазначає, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, у зв'язку з цим, також просить визнати недійсним договір застави № 095/03-16020-ДЗ від 05.04.07 року.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вважав вказаний договір таким, який укладений відповідно до діючого законодавства. Просив також у позові відмовити.

Вислухавши пояснення представника сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.04.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір у сумі 27653 доларів США 00 центів зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном повернення 04.04.2015 року. Зазначене відображене у пункті 1.1 Кредитного договору, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Отже, оскільки банк надав позивачу споживчий кредит, то при укладанні цього договору банк зобов'язаний був дотримуватись вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, на необхідність застосування цього Закону до споживчого кредитування звернуто увагу у Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року.

Відповідно до п.6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак, жодною із сторін до та після укладення договору не було висловлено незгоди з умовами спірного договору, не визнано в судовому порядку договір недійсним та не відкликано згоду на укладення договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Факт підписання позивачем кредитного договору свідчить про згоду останньої з його умовами, на які посилається позивач, як на підставу визнання кредитного договору недійсним.

Одночасно пунктом 1.1 Договору кредиту сторонами узгоджена кінцева дату виконання позичальником свого обов'язку в повному обсязі - повернення наданих кредитних коштів із процентами за їх користування. Виконання позичальником свого обов'язку до 05 квітня 2015 року означатиме припинення зобов'язання за правочином виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, оскільки спірний кредитний договір не суперечить положенням вищевказаних норм Закону, посилання позивача щодо не визначення строку дії договору не знайшли свого підтвердження, то суд вважає, що не має підстав для визнання кредитного договору недійсним. А отже і позовні вимоги щодо визнання недійсним договору застави № 095/03-16020-ДЗ також задоволенню не підлягають.

Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 130, 214, 215, 81, 88 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,- відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Головуючий: В.В. Руденко