Справа №463/6260/13-ц
Провадження №2/463/56/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2015 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Грицка Р.Р.,

при секретарі - Козак М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача

та третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Кайзервальд-Львів», ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зобовязання до усунення небезпеки для життя та здоровя, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом демонтажу самочинно спорудженого погребу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСББ «Кайзервальд-Львів», ОСОБА_7, ОСОБА_8 та просить зобовязати відповідачів усунути небезпеку для його життя і здоровя, усунути перешкоди у користуванні квартирою № 3 в будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові, співвласником якої він є, які створені відповідачами внаслідок спорудження погреба біля будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові шляхом його демонтажу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він та треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_7 є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири № 3 в будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові, а відповідачі, в свою чергу, є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири № 2 в будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові. Для обслуговування багатоквартирного будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові створено ОСББ «Кайзервальд-Львів», якому передано у постійне користування земельну ділянку площею 0,16 га. На вказаній земельній ділянці відповідачі без будь-яких дозволів, рішення загальних зборів ОСББ «Кайзервальд-Львів», згоди співвласників квартири № 3 в період 1997-1998 років спорудили на відстані 0,5 м 1 м від будинку № 19 капітальну споруду (погріб), а у 2011 році здійснили його реконструкцію. Позивач вважає, що при самочинному будівництві цієї споруди відповідачами порушено, зокрема, вимоги Додатку 3.1. ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», щодо найменшого допустимого протипожежного розриву між будівлями, спорудами залежно від ступеня їх вогнестійкості, який в даному випадку мав би становити 8 м, а становить не більше одного метра. На думку позивача, встановлення у ДБН мінімальних протипожежних відстаней між будівлями та спорудами зумовлено необхідністю забезпечення протипожежної безпеки при їх експлуатації, тобто, забезпечення достатнього рівня протипожежного захисту як самих будівель та споруд, так і забезпечення фізичної безпеки осіб, що в них знаходяться чи проживають, а тому невідповідність нормам ДБН протипожежного розриву між будинком № 19 та спорудженим відповідачами погребом порушує особисте немайнове право позивача як фізичної особи на безпеку його життя та здоровя та право позивача як співвласника квартири № 3 у будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові на безпечне користування своєю власністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що не згоден з наявним у матеріалах справи висновком судової будівельно-технічної експертизи, так як експерт, на думку представника позивача прийшов до помилкового висновку про те, що розміщення спірного погребу на відстані 1,05 м - 1,08 м від будинку № 19 не є порушенням вимог ДБН. Свій висновок експерт обґрунтував Приміткою 7 Додатку 3.1. ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», відповідно до якої не нормуються мінімальні протипожежні відстані між житловими будинками і господарськими будівлями у межах однієї присадибної ділянки. При цьому експерт помилково визначив правовий статус земельної ділянки, на якій розміщено багатоквартирний будинок № 19 на вул.Харківській в м.Львові та спірний погріб, як присадибної ділянки, в той час як така є прибудинковою територією багатоквартирного будинку. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 та третьої особи ОСББ «Кайзервальд-Львів» ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов та пояснив, що спірний погріб збудовано відповідачами понад 30 років тому, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи при його спорудженні відповідачами не допущено порушень ДБН, а тому внаслідок спорудження спірного погреба не порушено жодних прав позивача. Просить в позові відмовити за його безпідставністю.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_7 в судове засідання повторно не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суд про причини своєї неявки, а тому розгляд справи проведено без їх участі, на підставі наявних у справі доказів та відповідно до ст.169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши експерта ОСОБА_9, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом безспірно встановлено і не заперечується сторонами, що позивач та треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_7 є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири № 3 в будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові на підставі Свідоцтва про право власності Л 02293 від 13 вересня 1995 року, зареєстрованого Львівським МБТІ 21.09.1995 року за номером запису № 12642, а відповідачі є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири № 2 в тому ж будинку на підставі Свідоцтва про право власності Л 02241 від 07 вересня 1995 року, зареєстрованого Львівським МБТІ 13.09.1995 року за номером запису № 12585. Відповідно до ухвали Львівської міської Ради народних депутатів № 85 від 05.11.1998 року ОСББ «Кайзервальд-Львів» передано у постійне користування земельну ділянку площею 0,16 га, про що 22.07.1999 року видано Державний акт про право постійного користування землею Серія ЛВ № 50602020 (т.1 а.с.41-42).

З акту огляду земельної ділянки за адресою: м.Львів, вул.Харківська,19 в натурі від 05.11.1996 року, складеного інженером-землевпорядником ОСОБА_10(т.1 а.с.48), належним чином посвідчену копію якого долучено до матеріалів справи представником ОСББ «Кайзервальд-Львів», вбачається, що на цій земельній наявні пять будівель та споруд камяний житловий будинок, камяний сарай, два гаражі та камяна будка. Льох (погріб) станом на 05.11.1996 року відсутній.

З плану земельної ділянки за адресою: м.Львів, вул.Харківська,19 від 25.12.1998 року, затвердженого заступником начальника Львівського міського управління земельних ресурсів (т.1 а.с.48), належним чином посвідчену копію якого долучено до матеріалів справи представником ОСББ «Кайзервальд-Львів», вбачається, що на цій земельній ділянці наявні шість будівель та споруд, крім наявних у акті огляду земельної ділянки від 05.11.1996 року вказано місце розміщення льоху (погребу). Отже, суд вважає встановленим, що будівництво спірного погребу (льоху) відбулось в період з листопаду 1996 року по грудень 1998 року.

Щодо порушень вимог ДБН при спорудженні спірного погреба судом встановлено наступне.

Як вбачається з Висновку № 3278 від 19.01.2015 року судової будівельно-технічної експертизи (т.2 а.с.9-13), спірний погріб є підземною спорудою, яка має надземну частину, та розташований на відстані 1,05 м - 1,08 м від будинку № 19. При цьому, експерт прийшов до висновку, що розміщення спірного погребу на відстані 1,05 м - 1,08 м від житлового будинку не є порушенням ДБН, оскільки відповідно до Примітки 7 Додатку 3.1. ДБН 360-92**«Планування і забудова міських і сільських поселень» не нормуються мінімальні протипожежні відстані між житловими будинками і господарськими будівлями у межах однієї присадибної ділянки.

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦПК України. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та наводить в рішенні мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Шляхом вивчення письмового висновку № 3278 від 19.01.2015 року судової будівельно-технічної експертизи та допиту експерта ОСОБА_9 в судовому засіданні судом встановлено наступне.

Відповідаючи на питання, поставлене судом в ухвалі про призначення судової будівельно-технічної експертизи, про те, чи порушені при спорудженні погребу на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Харківська,19, вимоги державних будівельних норм, експерт встановив, що погріб є підземною спорудою, яка має надземну частину, і розміщений на відстані 1,05 м - 1,08 м від будинку № 19, що на думку експерта не є порушенням ДБН, оскільки згідно Примітки 7 Додатку 3.1. ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» не нормуються мінімальні протипожежні відстані між житловими будинками і господарськими будівлями у межах однієї присадибної ділянки.

Допитаний в судовому засідання експерт ОСОБА_9 свій висновок підтримав та пояснив, що, на його думку, земельна ділянка за адресою: м.Львів, вул.Харківська,19 є присадибною ділянкою багатоквартирного будинку № 19, оскільки має чітко визначені розмір та форму, площу, є огородженою, отже, є нерухомістю в складі будинковолодіння. Цим присадибна ділянка відрізняється від прибудинкової території, яка є відкритою, не має чітко визначених меж та площі, і обслуговується певним підприємством, що обслуговує житловий будинок.

В той же час, експерт повідомив суду, що Примітка 7 Додатку 3.1. ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» є виключенням із загального правила визначення мінімальних протипожежних розривів між будівлями та спорудами, і, якщо не брати її до уваги, то мінімальний протипожежний розрив між спірним погребом, який є спорудою І-го класу вогнетривкості та будинком № 19 повинен становити 6 або 8 метрів, залежно від класу вогнетривкості будинку № 19, який може бути ІІ або ІІІ залежно від матеріалу стін, чого ним не було досліджено.

Оцінюючи висновок № 3278 від 19.01.2015 року судової будівельно-технічної експертизи та допит в судовому засіданні експерта ОСОБА_9 в сукупності з іншими наявними у справі доказами, суд приходить до переконання, що експертом помилково, без належних правових підстав визначено правовий статус земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Харківська,19, як присадибної ділянки, що у свою чергу, призвело до безпідставного застосування Примітки 7 Додатку 3.1. ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» та до помилкового висновку про те, що при спорудженні відповідачами спірного погреба ними не було допущено порушень ДБН. Такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Цивільним Кодексом України (ст.ст.380-382) визначено, що обєктами права власності є такі види житла: житловий будинок будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання; садиба земельна ділянка разом з розташованим на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними та підземними комунікаціями та багаторічними насадженнями. При цьому у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба; квартира - ізольоване помешкання в дво- або багатоквартирному житловому будинку, яке придатне для постійного у ньому проживання. При цьому власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, обладнання, яке обслуговує більше однієї квартири, а також будівлі та споруди, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир.

З наведеного вбачається, що дво- або багатоквартирний будинок не є обєктом права власності як єдине ціле, його окремі складові є обєктами права спільної сумісної власності власників квартир у цьому будинку, а окремими обєктами права власності є квартири у такому будинку.

Отже, дво- або багатоквартирний будинок не може бути предметом продажу як житловий будинок (складова частина садиби), а отже, земельна ділянка, на якій знаходиться дво- або багатоквартирний житловий будинок не є присадибною ділянкою.

Наведене узгоджується із змістом ст.ст.40, 42 ЗК України, якими визначено різний правовий статус земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку і земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків.

Відповідно до ст.40 ЗК України земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку можуть надаватися громадянам України безоплатно у власність. В такому випадку передана у власність земельна ділянка та збудований на ній житловий будинок і господарські споруди набувають правового статусу садиби в розумінні ст.381 ЦК України.

В той же час, відповідно до ст.42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розміщені багатоквартирні житлові будинки державної та комунальної власності, передаються в постійне користування підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а у разі приватизації громадянами багатоквартирного житлового будинку відповідна земельна ділянка передається в постійне користування або у власність обєднанню власників.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» прибудинкова територія це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Наведений вище аналіз норм матеріального права дає можливість прийти до однозначного висновку про те, що земельна ділянка, на якій розміщено індивідуальний житловий будинок та господарські споруди є присадибною ділянкою, а територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку - є прибудинковою територією. Вказане підтверджується листом відділу Держземагентства у м.Львові № М-1481/0-1281/6-15 від 21.05.2015 року, в якому, зокрема, зазначено, що згідно земельно-кадастрових даних земельна ділянка на вул.Харківській,19 в м.Львові площею 0,16 га знаходиться в постійному користуванні ОСББ «Кайзервальд-Львів» для обслуговування житлового будинку № 19 відповідно до акта на право постійного користування землею від 22.07.1999 року. При цьому земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибні ділянки) в державній статистичній звітності по формі 6-зем облікуються в ш.р.22, проте згадана земельна ділянка площею 0,16 га обліковується в ш.р.58 «Інші заклади, установи, організації» та гр.36 «Землі під житловою забудовою з трьома і більше поверхами».

У свою чергу, будинок № 19 на вул.Харківській в м.Львові є багатоквартирним житловим будинком, який складається з трьох квартир. Співвласниками квартир №№ 2, 3 створено ОСББ «Кайзервальд-Львів», якому надано в постійне користування земельну ділянку 0,16 га, про що видано Акт ЛВ № 50602020 від 22.07.1999 року.

Оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що земельна ділянка на вул.Харківській,19 в м.Львові площею 0,16 га знаходиться в постійному користуванні ОСББ «Кайзервальд-Львів» для обслуговування багатоквартирного житлового будинку № 19 відповідно до акта на право постійного користування землею від 22.07.1999 року не є присадибною ділянкою, а є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку № 19 на вул.Харківській,19 в м.Львові в розумінні ст.1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» та ст.42 ЗК України.

Отже, при будівництві на вказаній земельній ділянці спірного погребу відповідачі зобовязані були дотримуватись вимог Додатку 3.1. ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» щодо дотримання мінімального протипожежного розриву між житловим будинком № 19 та спірним погребом, яка, згідно показів експерта ОСОБА_9 повинна була становити щонайменше 6 м.

Судом встановлено, і не оспорюється сторонами, що фактична відстань між житловим будинком № 19 на вул.Харківській в м.Львові становить 1,05 м - 1,08 м, що суперечить вимогам Додатку 3.1. ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», отже, суд не приймає висновок № 3278 від 19.01.2015 року судової будівельно-технічної експертизи як належний доказ того, що будівництво відповідачами спірного погребу на відстані 1,05 м - 1,08 м від житлового будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові не є порушенням ДБН.

Відповідно до п.п.32, 33 ст.2 Кодексу цивільного захисту України (визначення термінів) пожежа це неконтрольований процес знищування або пошкодження вогнем майна, під час якого виникають чинники, небезпечні для істот та навколишнього природного середовища; пожежна безпека це відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та повязаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Отже, будівництво відповідачами спірного погребу біля житлового будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові, в якому знаходиться квартира № 3, співвласником якої є позивач, на відстані, щонайменше у шість разів меншій, ніж передбачена нормами ДБН щодо пожежної безпеки, на переконання суду, спричинило неприпустимий ризик виникнення і розвитку пожеж та повязаної з ними можливості завдання шкоди позивачу як живій істоті, та такій матеріальній цінності як квартира № 3 в будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові, співвласником якої є позивач.

Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про підставність тверджень позивача про те, що внаслідок допущеної відповідачами при спорудженні спірного погребу невідповідності нормам ДБН протипожежного розриву між будинком № 19 та спорудженим ними погребом порушено особисте немайнове право позивача як фізичної особи на безпеку його життя та здоровя, а також право позивача як співвласника квартири № 3 у будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові на безпечне користування своєю власністю.

Відповідно до ст.282 ЦК України фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоровю, а згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача, а тому позов ОСОБА_3 слід задоволити повністю.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути в рівних частинах на користь позивача 243,60 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 - задоволити.

Зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути небезпеку для життя та здоров'я ОСОБА_3, створену внаслідок спорудження відповідачами погреба біля будинку № 19 на вул.Харківській в м.Львові, шляхом демонтажу погребу, самовільно спорудженого відповідачами на земельній ділянці на вул.Харківській,19 в м.Львові біля будинку № 19.

Зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні квартирою № 3 в будинку № 19 вул.Харківській в м.Львові шляхом демонтажу погребу, самовільно спорудженого відповідачами на земельній ділянці на вул.Харківській,19 в м.Львові біля будинку № 19.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_4, ОСОБА_5 (і.н. НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (і.н. НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_3) понесені ним судові витрати судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Грицко Р. Р.