САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/1400/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15.05.2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що в 1975 році після закінчення навчання була направлена на роботу, де після укладення шлюбу та народження дитини їй була надана двокімнатна кооперативна квартира за адресою: АДРЕСА_1. За спільною згодою з чоловіком вони обміняли квартиру на АДРЕСА_2. В 1990 році її чоловік помер. В 1995 році вона зійшлась для спільного життя з ОСОБА_2 19.06.2002 року між ними в Самарському відділі РАГС м. Дніпропетровська було укладено шлюб. ОСОБА_2 зареєструвався у квартирі позивача по АДРЕСА_2. Після 18 років спільного життя відповідач зібрав речі та пішов в кінці 2012 року. 16.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідачі протягом тривалого часу не знімається з реєстрації, родинні стосунки вони не підтримують та не спілкуються. Позивач вважає що такі дії відповідача порушують її право на володіння та розпорядження майном та просила ухвалити рішення суду яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, повідомлялися належним чином, шляхом опублікування оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» від 07.05.2015 року №35-36, у зв'язку з чим, суд вважає за можливо застосувати положення ст.ст. 224-225 ЦПК України, розглянути справу заочно.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачці відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житло належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 14 ).

У в казаній квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою КП ЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська (а.с. 3).

Відповідач ОСОБА_2 не мешкає в вищезазначеному домоволодінні з 2012 року, його особистих речей в квартирі не має, що підтверджується актами обстеження квартири №1 від 31.10.2014 року, №2 від 31.12.2014 року, №3 від 28.02.2015 року (а.с. 10-12).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України.

Згідно положень ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є сусідкою позивачки, їй відомо, що за адресою АДРЕСА_2 позивачка проживала зі своїм чоловіком, однак останні 2 роки він там не мешкає, коли вона заходила в гості його речей не бачила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що знайома з позивачкою, знала відповідача. Їй відомо, що відповідач 2 роки тому зібрав речі та поїхав до РФ. З того часу вона відповідача не бачила.

Позивач не в змозі нести витрати на оплату комунальних послуг за відповідача та здійснювати своє право на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідач без поважної причини більше одного року не мешкає у належній позивачу квартирі, у зв'язку з чим вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням обґрунтована, отже підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 224-225 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.П.Румянцев