АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/695/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/789/812/15 Доповідач - Козак І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю ОСОБА_1 та його представника і представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про стягнення коштів в сумі 41 000, 00 дол. США, що еквівалентно 646570,00грн. згідно договору позики, що підтверджується розпискою від 31.12.2013р.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.05.2015р. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, мотивуючи її неналежним дослідженням доказів у справі, неповним з'ясуванням обставин справи та невідповідність висновку суду обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що розписка, згідної якої необхідно стягнути заборгованість з ОСОБА_2 не є зміною чи доповненням до договору купівлі-продажу, а є самостійним грошовим зобов'язанням боржника.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.ч.3,4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2013р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 35/100 часток приміщення у АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за №5770.

Відповідно до п.2.1., 2.3 Договору продаж вчинено за 548740,00грн., які ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 до укладення цього Договору.

Крім того, 30.12.2013р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за №5769.

Відповідно до п.6. Договору цей продаж вчинено за 47367,00грн., які ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 до підписання цього договору. Таку вартість земельної ділянки визначено сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь-якої зі сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу важких обставин.

Умовами п.15 Договору сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу земельної ділянки. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені в тексті, після його підписання не матимуть правового значення.

Згідно довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.01.2015р. встановлено, що 30.12.2013р. на підставі договорів купівлі-продажу за №5770 та №5769 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 35/100 частин нежитлового приміщення та на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

Проте, 31.12.2013р. ОСОБА_2 написав розписку про те, що він придбав у ОСОБА_1 землю і приміщення за адресою АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу і недорозрахувався в сумі 44710 дол. США і зобов'язується розрахуватись в повному обсязі до кінця 2014р. Станом на 20.05.2014р. борг становить 41000 дол. США.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1, суд виходив з того, що розписка про борг - це фактично договір про зміну умов договору купівлі-продажу від 30.12.2013р. А так як відповідно до вимог ст.ст. 220, 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, тому договір про зміну умов договору (розписка) є нікчемним.

Однак колегія не погоджується з таким висновком суду, оскільки він зроблений на невірно встановлених обставинах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу нежилого приміщення та договір купівлі-продажу земельної ділянки було вчинено сторонами 30.12.2013р.

Розписка про борг в сумі 44710 дол. США була написана 31.12.2013р., тобто після укладення у встановленому законом порядку договорів купівлі-продажу. У розписці жодним словом не вказується, що це зміна до договору.

Крім цього, на іншій сторінці даної розписки, яка була предметом огляду у суді першої інстанції, наведено розрахунки самим відповідачем, де вказано, що станом на 20.05.2014р. борг відповідача перед позивачем становить вже 41000 дол. США. Всі ці розрахунки підтверджуються підписами відповідача. В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що вказані підписи під розрахунками належать відповідачу.

Таким чином, враховуючи характер самої розписки про борг від 31.12.2013 року, також те, що протягом кількох місяців відповідач погашав цей борг, що підтверджується розрахунками на розписці, а, отже, це є визнанням боргу відповідача перед позивачем.

За таких обставин колегія вважає, що вказана розписка свідчить про боргові зобов'язання відповідача перед позивачем щодо повернення грошових коштів.

Колегія критично оцінює твердження представника відповідача в суді апеляційної інстанції про те, що дана розписка - це ніби-то кошти, які відповідач повинен повернути позивачу за додаткову площу приміщення, яке позивач має передати відповідачу, оскільки це спростовується самим договором купівлі-продажу від 30.12.2013р. і будь-якими іншими доказами не підтверджується.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як позивач просить стягнути лише суму боргу, то його вимога про стягнення заборгованості підлягає до задоволення.

З розписки вбачається, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу в розмірі 41000 дол. США Станом на 07.07.2015р. 1 долар США еквівалентний 21,26грн. Тому сума боргу яка підлягає стягненню буде становити 871 660 грн.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2015 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 871660грн., що еквівалентно 41000 дол.США.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.О. Козак