РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015 року Московський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого -судді Ференчук О.В.,

при секретарі - Гавриленко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Кредит Дніпро" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 05.12.2015 звернулася до суду з позовом, який уточнила 04.08.2015 року, в якому просить скасувати наказ № 937в-к від 05.11.2013 про її звільнення з займаної посади провідного фахівця відділу по роботі з корпоративними клієнтами Північного регіонального управлінн Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро» у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 104009,75 грн. та моральну шкоду в розміріи 50000,00 грн.

На обґрунтування позову зазначає, що в період з 08.05.2007 по 06.11.2013 працювала у відповідача. Її попередили про звільнення 05.09.2013 року, але 09.09.2013 року позивачем були прийняті на роботу троє осіб. Після чого, протягом двох місяців, які вона працювала з моменту повідомлення про скорочення, відповідач постійно приймав на роботу працівників, але їй не було запропоновано жодної посади ані в місті Харкові, ані в інших містах, де є підрозділи відповідача, при тому, що були вакантні місця.

Тому вважає звільнення незаконним, оскільки проведене відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства.

Крім того, незаконне звільнення її з займаної посади завдало їй моральних страждань. Завдані їй моральні збитки вона оцінила в 50000 грн., які також просила стягнути з відповідача

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити позов.

Представник відповідача ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заперечував проти позову, надавши також викладену письмово позицію, просив залишити вимоги ОСОБА_3 без задоволення.

Пояснив, що протягом 2 місяців з дня попередження ОСОБА_3 про майбутнє звільнення до дати самого звільнення в територіальних підрозділах відповідача в м. Харкові були відсутні посади за професією та спеціальністю позивача. В той же час, чинним законодавством не встановлено, яким саме чином власник або уповноважений ним орган має пропонувати працівникові іншу роботу. Враховуючи відсутність обмежень, відповідач всі вакансії, які з'являються, розміщує на своєму сайті. Будь-який працівник має можливість ознайомитись з усіма вакансіями, а також з вимогами до кандидатів та умовами праці. В разі, якщо вважатиме ту чи іншу вакансію прийнятною для себе, він має подати відповідне резюме, яке розглядається в порядку, встановленому внутрішніми документами відповідача. Позивач жодного резюме не направляв. Посилання позивача на те, що на момент її звільнення 06.11.2013 р. були вільними посади касира та економіста касира в м. Харкові свідчать про те, що позивач мав інформацію про вакантні посади, але не вчинив жодних дій для переведення на будь-яку іншу вакантну посаду.

Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до частини 3 статті 64 ГК України власник або уповноважений ним орган має право визначати чисельність працівників і штатний розпис, в тому числі він на власний розсуд має право чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність посад. Саме цим правом і скористався відповідач в період від дати попередження позивача про майбутнє звільнення до дати звільнення позивача, але слід відзначити, що приймалися на роботу по-перше працівники з іншою кваліфікацією, на посади та за спеціалізацією, яка відрізняється від спеціалізації та посади позивача, а також слід окремо звернути увагу на територіальне знаходження відокремлених підрозділів відповідача, до яких приймались зазначені працівники.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, приходить до наступного.

Судом достовірно встановлено, та не заперечується сторнами, що позивач по справі ОСОБА_3 працювала в ПАТ «Банк Кредит Дніпро» з 08.05.2007 на посаді провідного спеціаліста Харківського відділення Банку на підставі наказу№ 162-ОК від 08.05.2007, з 13.04.201-було покладено тимчасове виконання обов'язків начальника Харківського відділення банку, без зміни посадового окладу на підставі наказу№309-ОК від 13.04.2011 року, з 22.06.2012 року - на посаді провідного фахівця відділу по роботі з корпоративними клієнтами Північного регіонального управління на підставі наказу №417-ОК від 12.06.2012 року (Т.1 а.с. 257, 254, 256).

05.09.2013 року позивача було під підпис ознайомлено із тим, що в зв'язку із скороченням штатної чисельності, пов'язаним із необхідністю внесення змін в організацію праці ПАТ «Банк Кредит Дніпро»,

На підставі наказу № 937-ВК від 05.11.2013 року позивача ОСОБА_3 позивача було звільнено 06.11.2013 року з займаної посади в зв'язку із скороченням штатної чисельності ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, їй наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 62 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати (Т.1 а.с.253).

За правовими позиціями, викладеними в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 „Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При цьому, мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи у певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Відповідно з правовими позиціями, викладеними в зазначеному вище п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 „Про практику розгляду судами трудових спорів", при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Судом достовірно встановлено, що при звільненні ОСОБА_3 відповідачем порушено ч. 2 ст. 40 КЗпП України, оскільки доказів щодо неможливості переведення останньої за її згодою на іншу роботу відповідачем до суду не надано; порушено ч. 3 ст. 492 КЗпП України, оскільки одночасно з попередженням про звільнення відповідачем не запропоновано ОСОБА_3 іншу роботу в ПАТ „Банк Кредит Дніпро". Доказів відсутності такої роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також доказів відмови ОСОБА_3 від переведення на іншу роботу в ПАТ „Банк Кредит Дніпро", відповідач до суду не надав. При цьому ОСОБА_3 не відмовлялася від переведення її на іншу роботу чи на іншу посаду, які взагалі їй не було запропоновано.

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Суд дійшов висновку, що відповідачем при звільненні ОСОБА_3 не було додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника за ініціативою власника за скороченням штату за п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, та порушено порядок звільнення ОСОБА_3 За таких обставин, звільнення позивача не можна визнати таким, що відповідає вимогам діючого законодавства про працю, а тому суд задовольняє позовні вимоги, визнає звільнення позивача з посади провідного фахівця відділу по роботі з корпоративними клієнтами Північного регіонального управлінн Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро» за п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним, в зв'язку з чим визнає незаконним наказ про звільнення № 937-кв від 05.11.2013 та поновлює ОСОБА_3 на посаді.

Згідно зі ст. 235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Фактичне перебування позивача у вимушеному прогулі в зв'язку з незаконним звільненням знаходиться в межах терміну з 07.11.2013 року по 09.09.2015 року, день винесення судового рішення, включно.

Відповідно до довідки ПАТ «Банк Кредит Дніпро» № 6/30-6332 від 04.09.2014 року (Т.1 л.д. 252) за останні два робочі місяці, що передували звільненню, ОСОБА_3 отримувала наступну заробітну плату: в вересні - 3571,43 грн., в жовтні - 5000 грн.

Середньоденна заробітна плата за два останніх календарних місяці складає:

(3571,43 грн. (з/п за вересень 2013р.) + 5000,00 грн. (з/п за жовтень 2013р.) : 42 (кількість робочих днів за вересень - жовтень 2013р.) = 194,80 грн. (середньоденна заробітна плата).

Позивач ОСОБА_3 перебувала у вимушеному прогулі наступні місяці та робочі дні 2013 року: 18 днів листопада, 22 дня грудня, 2014 року: 21 день січня, 20 днів лютого, 19 днів березня, 22 дня квітня, 19 днів травня, 20 днів червня, 23 дня липня, 21 день серпня, 22 дня вересня, 23 жовтня, 20 днів листопада, 23 дня грудня, 2015 року: 20 днів січня, 20 днів лютого, 21 день березня, 22 дні квітня, 18 днів травня, 20 днів червня, 21 день липня, 19 днів серпня, 7 днів вересня, а всього 460 днів.

Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 7 листопада 2013 року по 9 вересня 2015 року по 26 липня 2013 року у розмірі 89608,00 грн.

Вказана сума середнього заробітку визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян, інших обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця та працівника (абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Суд вважає, що незаконним звільненням ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України. При цьому суд визначає, що розмір заявленої моральної шкоди у 50000 грн. не відповідає вимогам співмірності спричиненої шкоди та не доведені позивачем в такому обсязі, тому визначає її розмір в сумі 10000 грн., які підлягають стягненню з ПАТ « Банк Кредит Дніпро».

Згідно ст. 217 ЦПК України, ст. 235 КЗпП України, рішення в частині поновлення на роботі, стягнення заробітної плати в межах місячного заробітку підлягає негайному виконанню.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору 896 грн. 06 коп.., від сплати яких при звернені до суду з позовом позивачі по даній категорії справ звільнені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 27, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Кредит Дніпро" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди -задовольнити частково.

Скасувати наказ Публічного акціонерного товариста "Банк Кредит Дніпр" № 937-вк від 5 листопада 2013 року «Про дисциплінарне звільнення».

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді провідного фахівця відділу по роботі з корпоративними клієнтами Північного регіонального управління Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпр" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 89608 (вісімдесят дев'ять тисяч шістсот вісім) грн. 00 коп., в відшкодування моральної шкоди в розмірі - 10000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпр" на користь держави судовий збір в розмірі 896 грн. 06 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В силу ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 та стягнення з ПАТ "Банк Кредит Дніпр" на користь ОСОБА_3 середнього заробітку, але не більше ніж за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м.Харкова, шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Ференчук