АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Побірченко Т.І.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство "Легбанк", на дії державного виконавця,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року відмовлено в задоволенні вимог скарги ОСОБА_3, заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство "Легбанк", на дії державного виконавця.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити (а.с.27-28).

В суд апеляційної інстанції заінтересовані особи явку своїх представників не забезпечили, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток: 27 серпня 2015 року уповноваженій особі ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві та 27 серпня 2015 року уповноваженій особі ПАТ "Легбанк" (а.с.35, 36).

Суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення ОСОБА_3, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідали вимогам закону, оскільки на день прийняття відповідних рішень він керувався чинними нормами Закону України "Про виконавче провадження".

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що районний суд постановляючи оскаржувану ухвалу керувався п.3-1 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", та не застосував норми ЦК України - ст.ст. 111, 112, які, на його думку, мають вищу юридичну силу при вирішенні питання про закінчення виконавчого провадження ніж указана норма Закону України "Про виконавче провадження". Також зазначає, що в даному випадку державний виконавець мав право винести постанову про закінчення виконавчого провадження тільки по виконавчому провадження, яке було відкрите до прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "Легбанк".

Указані доводи не можуть бути прийнятими в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали з огляду на наступне.

Як встановлено районним судом, 16 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було відкрите виконавче провадження №47240024 на підставі виконавчого листа №758/12871/14-ц, виданого 10 квітня 2015 року Подільським районним судом м. Києва на виконання рішення від 10 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ПАТ "Легбанк" про стягнення боргу у розмірі 199 557 грн. 82 коп.

15 травня 2015 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження".

Статтями 111, 112 розділу 7 "Загальні положення про юридичну особу" ЦК України встановлений загальний порядок ліквідації юридичних осіб та порядок задоволення вимог кредиторів юридичної особи, що ліквідується.

Особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність (ч.4 ст.110 ЦК України).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про банки і банківську діяльність", цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Стаття 112 ЦК України встановлює порядок задоволення вимог кредиторів у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи та надає кредитору право звернення до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

В даному ж випадку заявник реалізує право, надане йому Розділом VII ЦПК України та оскаржує дії державного виконавця під час виконання вже ухваленого судового рішення.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, тобто є матеріальним законом, що слід застосовувати при урегулюванні питань, пов'язаних із виконанням уже ухвалених судових рішень.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що судом не застосовано норми матеріального права, які підлягають застосуванню, є безпідставними.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги на дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження".

Посилання апеляційної скарги на те, що державний виконавець мав право винести постанову про закінчення виконавчого провадження тільки по виконавчому провадженню, яке було відкрите до прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "Легбанк", відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

За змістом ч.5 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Таким чином законодавець пов'язує можливість закінчення виконавчого провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" лише з подією прийняття рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника та з моментом, коли державний виконавець довідається про існування цієї події. Законодавець не ставить закінчення виконавчого провадження у залежність від того чи передує момент його відкриття події прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Отже доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що виконавчий лист відповідно до вимог ч.5 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" направлений уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.І. Побірченко

Л.Д.Поливач