У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з будинку за неможливістю спільного проживання,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з будинку за неможливістю спільного проживання.

Посилалася на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. Разом з неї проживають її дочка ОСОБА_5 зі своїм чоловіком ОСОБА_6 та малолітніми дітьми. З середини 2012 року стосунки між сторонами погіршились, у зв'язку з чим спільне проживання в одному будинку стало неможливим.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності позивачкою позовних вимог про неможливість спільного проживання сторін в одному будинку.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з будинку за неможливістю спільного проживання залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко