АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року позивач - Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва (далі - УПФУ в Деснянському районі м. Києва, Управління), посилаючись на порушення відповідачем обов'язку, передбаченого ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», щодо повідомлення органу, що призначає пенсії, про скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції, на підставі якого йому було здійснено перерахунок пенсії, звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 надміру виплаченої суми пенсії у розмірі 1401,98 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.04.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на положення ч. 1 ст. 1215 ЦК України, яке містить чіткі умови, за яких пенсії не підлягають поверненню, зокрема виплата, яка проведена добровільно та не була наслідком рахункової помилки і не містить недобросовісності. Посилаючись на те, що виплата відповідачу Управлінням пенсії в такому розмірі була не добровільна, а на підставі рішення суду, просив рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Позивач, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Деснянському районі м. Києва.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2011 року задоволено частково позов ОСОБА_2 - зобов'язано УПФУ в Деснянському районі м. Києва здійснити з 28.01.2011 перерахунок пенсії ОСОБА_2 у відповідності до ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням показників середньої заробітної плати за 2009 календарний рік та виплатити недоплачені суми з урахуванням проведених виплат.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2013 року скасовано постанову Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2011 року, та постановлено нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до УПФУ в Деснянському районі м. Києва про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії відмовлено.

УПФУ в Деснянському районі м. Києва у зв'язку з приведенням пенсійної справи відповідача у відповідність було з'ясовано, що в період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року виникла переплата в сумі 1401,98 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

При цьому судом вірно зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Дійсно, згідно ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на яку позивач посилається обґрунтовуючи позовні вимоги, пенсіонери зобов'язані повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 103 цього Закону суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Крім того, відрахування здійснюються на підставі рішень органу, що призначає пенсії і провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Скаргу на рішення органу, який призначає пенсії, може бути подано до районної (міської) Ради народних депутатів або до районного (міського) народного суду (ст. 104 цього Закону).

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 .

Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Виходячи зі змісту наведених норм, сума пенсії, яка надміру виплачена, може бути повернута лише у двох випадках: коли вона виплачена внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних відомостей.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності доказів недобросовісності з боку набувача.

Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження недобросовісності відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, які є аналогічними, що викладені в позовній заяві, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Всі висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/4551/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7720/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.