АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5691/14-ц Номер провадження 22-ц/786/263/15Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

При секретарі : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 2 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 2 грудня 2014 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2, а саме:

квартиру АДРЕСА_1,

нежитлове приміщення по АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, які призвели до невірного вирішення питання про забезпечення позову, просить скасувати ухвалу. Зокрема вважає, що у суду не було жодних підстав для накладення арешту на квартиру по АДРЕСА_1, яка належить їй відповідно до договору дарування, оскільки вона не є об'єктом спільного майна подружжя, а також заявником не доведено можливість відчуження нею спірного нерухомого майна, що може утруднити або унеможливити виконання судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ст.312 ч.1 п.1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, в якій просив визнати спільним сумісним майном подружжя транспортні засоби (автобуси Mersedes-Benz та Man), кошти в сумі 1055000 грн., отримані за продаж рухомого майна - бензовозу, автобусів, автомобіля та причепів; нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1. Також просив визнати за ним право власності на ? частину вказаного майна.

З зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя звернулася ОСОБА_2, яка просила визнати об'єктом спільного майна подружжя грошові кошти в сумі 1200000 грн., отримані ОСОБА_3 від продажу транспортних засобів придбаних під час шлюбу та стягнути половину цих коштів на її користь.

Під час розгляду справи в суді, в грудні 2014 року, ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову та просив накласти арешт на нерухоме майно, яке є предметом спору та зареєстроване на ім'я колишній дружині.

Забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на житлову та нежитлову нерухомість, яка є предметом спору, місцевий суд виходив з існування реального спору між сторонами, ціни позову, фактичного користування кожним з подружжя тим чи іншим об'єктом спірного нерухомого майна, на підставі чого дійшов висновку, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовний вимог .

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою сторін, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

За змістом ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити можливим виконання рішення суду.

Вірно встановивши наявність майнового спору між колишнім подружжям, факт реєстрації спірного майна саме на ім'я відповідача як об'єкта її особистої власності, суд обґрунтовано застосував забезпечення позову у спосіб, співмірний як до заявлених вимог, так і до ціни позову.

Відповідно до ч. 10 Постанови пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Беручи до уваги викладені обставин, келія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені підстави для застосування забезпечення позову, вірно обрано його спосіб, що свідчить про відповідність вирішення вказаного процесуальне питання вимогам процесуального права.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи посилання на обставини, які б спростували висновки суду першої інстанції та свідчили б про відсутність підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.