Справа № 461/1795/15 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/3583/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи: 30
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Копняк С.М. і Кабаль І.І.

при секретарі Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 06 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_3. Апелянт вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи внаслідок невиконання норм Конституції. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення на підставі якого стягнути з Держави в особі Державного казначейства служби України в його користь кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди в результаті протиправних дій прокуратури Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1. ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи встановлено, що постановою Галицького районного суду міста Львова від 07.09.2012 року, ухваленою у справі №1304/7615/12, скаргу ОСОБА_3 задоволено. Визнано незаконною бездіяльність прокуратури Львівської області під час розгляду та перевірки заяви ОСОБА_3 від 13.07.2007 року про вчинений працівниками Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян злочин; зобов"язано Прокуратуру Львівської області прийняти рішення відповідно до вимог ст.97 КПК України за заявою ОСОБА_3 від 13.08.2007 року про вчинення працівниками Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших громадян злочин.

Даною постановою суду встановлено, що прокуратурою Львівської області не виконано вимоги ч. 2 ст. 97 КПК України, якою визначено вичерпний перелік рішень, що приймаються за заявою або повідомленням про злочин. Оскільки прокуратура Львівської області обмежилася листом, а не процесуальним документом, прийнятим за результатами розгляд заяви ОСОБА_3 про злочин від 13.08.2007 року, тому суд визнав бездіяльність Прокуратури Львівської області незаконною та зобов"язав до вчинення дій.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що вимоги позову є необгрунтованими.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується в повній мірі з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3, підставою для пред"явлення позову про відшкодування моральної шкоди, є постановою Галицького районного суду міста Львова від 07.09.2012 року, якою визнано незаконною бездіяльність прокуратури Львівської області під час розгляду та перевірки заяви ОСОБА_3 від 13.07.2007 року про вчинений працівниками Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян злочин та зобов"язано Прокуратуру Львівської області прийняти рішення відповідно до вимог ст. 97 КПК України за заявою ОСОБА_3 від 13.08.2007 року про вчинення працівниками Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших громадян злочин.

Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що шкода завдана громадянинові підлягає відшкодування в наслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 5 ст. 3 Закону передбачено, що у наведених ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положення даної статті, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З врахуванням вищезгаданого, не може бути достатнім доказом - визнання незаконною бездіяльність прокуратури Львівської області під час розгляду та перевірки заяви ОСОБА_3, для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 1000000 грн. без її доведення. Також слід зазначити, що факт визнання незаконною бездіяльність прокуратури Львівської області під час розгляду та перевірки заяви ОСОБА_3 не є фактом, який не підлягає доказування, завданих моральних втрат останньому, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності заподіювача шкоди повинна бути доведена.

Оскільки позивач не надав ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачами заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вину останніх в її заподіянні, тобто факт порушення прав позивача діями відповідачів, суд першої інстанції підставно відмовив в задоволенні позову.

Отже, твердження апелянта про незаконнісь та необгрунтованість рішення суду, що таке ухвалене з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи внаслідок невиконання норм Конституції, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: С.М. Копняк

І.І. Кабаль