Провадження № 2/752/188/15
РІШЕННЯ

Іменем України

20.04.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Калініченко Л.С., при секретарі Хмарук Ю.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м Києві, Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, терті особи - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, Управління державної автомобільної інспекції про визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_2 щодо неподання останньою паспорту для внесення даних про зняття її з реєстраційного обліку відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24.04.2012 року про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, визнання протиправними дії відповідача щодо повідомлення третім особам місця реєстрації без урахування рішення суду від 24.04.2012 року та неповідомлення дійсного місця проживання, зобов'язання відповідача подати паспорт для внесення даних про зняття останньої з реєстраційного обліку, а також відшкодувати моральну та матеріальну шкоди завдану вказаними протиправними діями.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24.04.2012 року відповідачку визнано такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2, однак відповідач не виконала вказане рішення суду та не подала паспорт для запису про зняття її з реєстраційного обліку. При цьому, позивач вважає, що дії відповідача по не повідомленню третіх осіб, про втрату права користування та як наслідок зняття компетентними органами її з реєстраційного обліку, за вказаною адресою, порушуються його права.

Так, позивач зазначає, що на ім'я відповідачки і надалі надходить поштова кореспонденція, на міський номер телефону дзвонять особи, які представляються представниками кредиторів відповідачки, що завдає йому сильні душевні хвилювання, та значної моральної шкоди, спричиняє підвищення тиску та погіршує стан здоров'я.

За таких обставин позивач, вважає, що його порушені права потребують судового захисту, у зв'язку з чим він звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач заперечувала проти задоволення позову, разом з тим зазначила, що дійсно її паспорт містить відмітку про реєстрацію за адресою: квартира АДРЕСА_2. Також відповідач зазначила, що намагалася проставити відмітку про зняття її з реєстрації за вказаною адресою, у зв»язку з чим зверталася до паспортиста КП «ЖЕО-111 Голосіївського району», разом з тим їй було відмовлено у здійсненні такої відмітки у зв»язку з тим, що за зазначеною адресою зареєстрована її неповнолітня дитина.

Представник Третьої особи - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в судовому засіданні зазначив, що покладається на розсуд суду при вирішенні даної справи.

Представники третіх осіб Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м Києві та Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися до суду з листами, в яких присили розглядати справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24.04.2012 року ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Судом також встановлено, що паспорт відповідача, ОСОБА_2 не містить відмітку про зняття її з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Так, відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24.04.2012 року у відповідача, ОСОБА_2 припинено право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2.

Відповідно до листа КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» від 20.02.15р. №187 відповідач для проставлення в паспорті штампу зняття з реєстраційного обліку не зверталася, про що свідчить талон вибуття, а тому суд критично ставиться до тверджень відповідача стосовно звернення останньої до КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» для проставлення відмітки про знаття з реєстрації.

Згідно з талоном зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання відповідач знята з реєстраційного обліку за спірною адресою 29 травня 2012 року на підставі рішення суду.

Відповідно до письмових та усних заперечень на позов відповідачкою, ОСОБА_2 вказано, що остання має місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.6 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 197 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за проживання громадян без реєстрації місця проживання чи перебування.

Статтею 199 КУпАП встановлено відповідальність за допущення громадянами проживання у займаних ними жилих приміщеннях без реєстрації місця проживання чи перебування.

Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що невиконання відповідачем положень ст. 6, 7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в частині ненадання паспорту для проведення зняття її з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_2 та невчинення дій щодо реєстрації за місцем проживання у АДРЕСА_1 є правовідносинами у сфері паспортного режиму, за порушення якого наступає адміністративна відповідальність передбачена ст.197 або ст. 199 КУпАП.

Відповідно до ч.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Таким чином, позивач реалізував право на звернення до суду з відповідним позовом вважаючи наявність підстав для його задоволення в повному обсязі.

Разом з тим, суд на підставі пояснення сторін, повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з викладеного вище.

Так, позивачем не доведено факт порушення його особистого немайнового або майнового права чи інтересу, оскільки з боку відповідача допущено порушення правовідносин у сфері паспортного режиму, відповідальність за яке передбачено нормами КУпАП.

В частині відшкодування моральної шкоди суд, вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, відповідно до ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Згідно з ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Стаття 163 КК України встановлює кримінальну відповідальність за порушення таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної чи іншої кореспонденції, що передаються засобами зв'язку або через комп»ютер.

Порушення вказаної таємниці полягає у вчиненні будь-яких дій, що полягають у незаконному ознайомленні з відомостями та повідомленнями приватних осіб, що передаються засобами зв'язку або через комп'ютер, без згоди громадянина або з недотриманням встановленого законом порядку ознайомлення з такими відомостями чи повідомленнями, або їх неправомірному розголошенні.

Так, позивач у позовній заяві посилається на те, що на його адресу надходять численні звернення від кредиторів відповідача, в тому числі від ПАТ Приватбанк, ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м.Києві та також інших установ, організацій і приватних осіб, які адресовані на ім'я відповідача.

Так, на а.с. 16, 147 міститься копія конверту на ім'я відповідача надісланого ПАТ Приватбанк та на а.с. 145, 146 міститься вміст вказаного конверту.

Крім цього, на а.с. 17 міститься конверт на ім'я відповідача надісланого Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві та на а.с. 18 вміст вказаного конверту, а саме лист від 03.04.14р. №6068/12.

В свою чергу позивачем не надано та відповідачем не підтвердженого наявність згоди відповідача на отримання вказаної поштової кореспонденції та ознайомлення зі змістом вказаної поштової кореспонденції позивачем.

Таким чином, суд не враховує вказані докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Інших допустимих доказів надсилання на ім'я відповідача поштової кореспонденції за адресою кв.АДРЕСА_2 від ПАТ Приватбанк, ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м.Києві та також інших установ, організацій і приватних осіб позивачем не надано.

Крім цього, позивачем не надано допустимих та достовірних доказів численних звернень та телефонних дзвінків Кредиторів відповідача з приводу надання інформації стосовно неї, сплати кредитних зобов'язань про, що зазначено у позовній заяві та поясненнях представника позивача під час розгляду справи, а тому суд вважає недоведеними вказані обставини.

Отже, судом встановлено відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує завдання йому моральної шкоди.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, яку позивач обґрунтовує витратами на надсилання поштової кореспонденції, суд зазначає наступне.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, мають бути надані докази, які доводять такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала судова колегія з цивільних справ Верховного Суду України від 21.12.2005 р.).

Так, волевиявлення позивача щодо направлення та відповідно оплата поштової кореспонденції на адресу ВДВС Голосіївського РУЮ, ПАТ Приватбанк та відповідачу має прямий причинний зв'язок з порушенням таємниці листування, а саме відкриття поштової кореспонденції, яка надійшла на адресу відповідача та відповідно виявлення інформації, яка на думку позивача, порушує його права та інтереси, у зв'язку з чим останній вчинив дії по оплаті вказаних поштових відправлень.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивач, проводячи оплату вказаної поштової кореспонденції діяв добровільно та на власний розсуд користуючись відповідними послугами об'єкту поштового зв'язку.

Таким чином, умови за яких наступає цивільно - правова відповідальність визначена ст.1166 ЦК України відсутні, оскільки будь-які дії відповідача не пов'язані з вільним використанням та оплатою позивачем послуг пересилання поштової кореспонденції.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м Києві, Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди є необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 31, 32 Конституції України, 14-16, 1166 ЦК України, ст.ст.3, 4, 8, 10, 11, 15, 32, 60, 107, 209, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м Києві, Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення можу бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя