АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/886/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 215/5010/14-ц інстанції - Камбул М.О.
Категорія 27 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.,

при секретарі - Трофименко О.О.,

за участю - представника відповідачаОСОБА_5 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - Банк) звернулось до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 21 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (далі - АКІБ "УкрСиббанк") та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 9784 долари США з кінцевим строком повернення 20 грудня 2011 року та сплатою 13 % річних.

Для забезпечення своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом 21 грудня 2006 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 0-П, згідно умов якого, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_6 усіх його зобов'язань, що виникли за договором № 0, в тому ж обсязі, що і Боржник.

08 грудня 2011 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого відбулася заміна кредитора у зобов'язанні. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань за кредитним договором за період з 19 грудня 2011 року по 16 липня 2014 року виникла заборгованість в сумі 186802,12 грн., яка включає: 105993,01 грн. - тіло кредиту та 80809,11 грн. - прострочені відсотки.

Оскільки рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 06 листопада 2012 року з відповідачів в солідарному порядку вже стягнуто заборгованість в сумі 51270 грн. 63 коп., уточнивши позовні вимоги, Банк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на його користь залишок заборгованості в сумі 135531 грн. 49 коп., а також судові витрати по справі.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2015 року позовні вимоги Банку задоволені частково, на його користь з ОСОБА_6 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0 від 21.12.2006 року в сумі 80809 грн. 11 коп., яка складається із заборгованості по процентам, та судовий збір в сумі 808,09 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд не звернув увагу на зміну дати кінцевого терміну виконання зобов'язань за кредитним договором з 20 грудня 2011 року на 01 червня 2008 року, неправомірно не застосував строк позовної давності, а також дійшов помилкового висновку про початок його перебігу з дня ухвалення рішення - 20 листопада 2012 року, а не з моменту звернення до суду з позовом - 12 червня 2008 року, оскільки під час розгляду справи позивач знав про подальше нарахування відсотків та пені, однак тоді не звертався до суду з позовом про стягнення коштів, а звернувся більш ніж через 6 років.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 грудня 2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №0, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 9784 долара США на строк до 20 грудня 2011року зі сплатою 13 % річних.

Згідно п.1.2.2. договору позичальник зобов'язався повернути Банку кредит в повному обсязі, сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов договору.

На виконання взятих на себе відповідачем ОСОБА_6 зобов'язань між АКіБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 укладено договір поруки від 21 грудня 2006 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_6 усіх його зобов'язань, що виникли за кредитним договором № 0, в тому ж обсязі, що і Боржник.

08 грудня 2011 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого відбулася заміна кредитора у зобов'язанні.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань за кредитним договором за період з 19 грудня 2011 року по 16 липня 2014 року виникла заборгованість в сумі 186802,12 грн., з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 6896,11 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16.07.2014р. складає 80809,11 грн., та заборгованість по тілу кредиту - 9045,26 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16 липня 2014 року складає 105 993,01 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, Банк просив суд стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно залишок заборгованості по кредитному договору в сумі 135531 грн. 49 коп., посилаючись на те, що рішенням Тернівського районного суду від 06 листопада 2012 року з відповідачів в солідарному порядку стягнуто заборгованість по кредиту в сумі 36233,95 грн., прострочену заборгованість по кредиту в сумі 9444,61 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 4523,23 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів за період з 25.03.2008р. по 13.05.2008р. в сумі 349,71 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредиту з 25 березня 2008 року по 13травня 2008 року в сумі 719,12 грн., всього 51270,63 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2012 року з відповідачів вже стягнуто тіло кредиту, що є фіксованою сумою, тому у стягненні заборгованості по тілу кредиту відмовив, однак через невиконання відповідачем ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань навіть після ухвалення судового рішення стягнув з нього заборгованість по процентам в сумі 80809,11 грн.

Крім цього, суд дійшов висновку про припинення дії договору поруки, укладеного із ОСОБА_5, та пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні позову до ОСОБА_5

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, яка, на думку колегії суддів, не містить підстав для її задоволення.

Як убачається із змісту апеляційної скарги, усі її доводи зводяться до незгоди ОСОБА_5 із рішенням суду стосовно стягнення заборгованості з боржника за кредитним договором - ОСОБА_6

Під час розгляду справи в суді першої інстанції боржник ОСОБА_6 не приймав участі у розгляді справи ні особисто, ні через представника.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_6, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, не з'явився.

Представник апелянта ОСОБА_5 - ОСОБА_3 пояснив колегії суддів, що мав довіреність на представництво інтересів ОСОБА_6 в суді першої інстанції, проте представляв інтереси лише його батька - поручителя ОСОБА_5, від імені якого була подана заява про застосування позовної давності та апеляційна скарга.

Таким чином, відповідач ОСОБА_5 не надав суду доказів на підтвердження своїх повноважень щодо представлення в суді інтересів свого сина ОСОБА_6, з якого рішенням суду стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 80809,11 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 по суті, то вони не містять підстав для скасування рішення суду.

Так, не можуть бути взятими до уваги посилання на те, що суд неправомірно не застосував строк позовної давності та дійшов помилкового висновку про початок його перебігу з дня ухвалення рішення - 20 листопада 2012 року, а не з моменту звернення до суду з позовом - 12 червня 2008 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як убачається з матеріалів справи попереднє рішення суду про стягнення з заборгованості за кредитним договором ухвалено 06 листопада 2012 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду 12 серпня 2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині, що стосується строку позовної давності, не можуть бути взятими до уваги, оскільки відносно апелянта ОСОБА_5 такий строк застосовано за його заявою, поданою до суду першої інстанції, а відносно боржника ОСОБА_6 як зазначено вище, такий строк не пропущено.

Щодо законності та обґрунтованості рішення суду в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_6, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно роз'яснень, наданих у п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду про стягнення з відповідача ОСОБА_6 заборгованості по відсоткам станом на 16 липня 2014 року в сумі 80809,11 грн., які продовжували нараховуватись після ухвалення судового рішення від 06 листопада 2012 року через невиконання боржником своїх зобов'язань, є правильним.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 висновків суду не спростовують, оскільки рішенням суду у задоволенні позову до нього відмовлено, а відповідачем ОСОБА_6 рішення суду не оскаржено.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: Я.М.Бондар

Л.В.Митрофанова