АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/6309/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Заєць Т.О.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Крижанівської Г.В.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Горобець А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

У мотивування вимог посилалося на те, що 25.09.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_3 уклали Кредитний договір №1777, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати йому кредит у сумі 313 605 грн.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у сумі 313605 грн.

На забезпечення виконання умов Кредитного договору №1777 від 25.09.2007 року з ОСОБА_2 укладено Договір поруки №1779 від 25.09.2007 року, відповідно до умов якого відповідач поручилася за виконання боржником умов Кредитного договору власними коштами.

17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», який є правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило право грошової вимоги за Кредитним договором №1777 від 25.09.2007 року ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позичальник та відповідач не виконують зобов'язання, визначені кредитним договором, у результаті чого станом на 27.06.2014 року мають прострочену заборгованість: за кредитом - 278757 грн, по відсотках - 216642,79 грн, пені - 66935,46 грн (неустойка за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду).

Оскільки згідно ст. 543 ЦК України позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов'язання за договором, а банк має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь-кого з них окремо, тому позивач звернувся з позовом до поручителя.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 562 335,25 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Указує, що зазначене в рішенні твердження, що в зв'язку з укладенням 27.06.2008 року Договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору №1777 від 25.09.2007 року відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя не може бути підставою для відмови у позові, оскільки Договором поруки передбачено, що поручитель поручається за виконання обов'язку позичальника до повного його виконання.

При цьому за умовами договору про зміну умов Кредитного договору банк мав повідомити лише позичальника.

Також не погоджується з висновком суду, що в Договорі поруки не встановлено строку його дії й оскільки Кредитний договір діє до 24.09.2013 року, а банк пред'явив вимогу до поручителя лише 30.07.2014 року, то порука припинилася із закінченням шестимісячного строку.

Оскільки Договір поруки діє до повного виконання кредитного договору, а сам кредитний договір не виконаний, тому вважає Договір поруки дійсним.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися. ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомлення вручено18 травня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 25 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №1777 (а.с. 5-8).

Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3 Розділу 2 Кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 313605 грн. За користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 15% річних; кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 24 вересня 2013 року (а.с. 5).

У п. 3.11 Розділу 3 Кредитного договору зазначено, що сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту складає 592 577,56 грн, в т.ч. реальна процентна ставка становить 28,81 % річних, а абсолютне подорожчання кредиту - 278 972,56 грн (а.с. 6).

У забезпечення виконання умов Кредитного договору №1777 від 25.09.2007 року 25 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (надалі - кредитор) та ОСОБА_2 (надалі - відповідач, поручитель) укладено Договір поруки №1779 (а.с. 14).

Згідно п. 2 Договору поруки поручитель поручається перед кредитором позичальника за виконання у повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором. Поручитель у відповідності до умов цього Договору, у випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником зобов'язань за Кредитом договором зобов'язується виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором.

У випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником зобов'язань, що випливають із Кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник.

27 червня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_3 укладено Договір про внесення змін №1042/1 до Кредитного договору №1777 від 25.09.2007 року, а саме, п.3.11 Розділу 3 «Умови кредитування», згідно якого сторони домовились, що сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту складає 608 918,68 грн, в т.ч. реальна процентна ставка становить 27,56 % річних, а абсолютне подорожчання кредиту - 295 313,68 грн (а.с. 11).

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення обсягу відповідальності за основним зобов'язанням, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя, є підставою для припинення поруки, і не дає підстав для покладення на останнього, відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 визначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Пунктом. 5.2 Розділу 5 Договору поруки передбачено, що збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим Договором та переведення боргу за кредитним договором на нового боржника відбувається виключно за взаємною згодою сторін цього Договору (а.с. 14).

У п. 5.4 Розділу 5 Договору поруки вказано, що будь-які зміни і доповнення до цього Договору приймаються за взаємною згодою сторін і укладаються в простій письмовій формі шляхом укладення Договору про внесення змін і доповнень, які є невід'ємною частиною цього Договору.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (постанова Верховного Суду України у справі №6-73цс12 від 18.06.2012 року).

З Кредитного договору №1777 від 25.09.2007 року та Договору про внесення змін №1042/1 до Кредитного договору №1777 від 25.09.2007 року вбачається, що збільшилася сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а саме, з 592577,56 грн до 608 918,68 грн, тобто збільшився обсяг відповідальності поручителя.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 надавала згоду на збільшення обсягу відповідальності.

Тому, з урахування наведеного, суд першої інстанції вірного дійшов висновку про припинення договору поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що зазначене в рішенні твердження, що в зв'язку з укладенням 27.06.2008 року Договору про внесенні змін і доповнень до Кредитного договору №1777 від 25.09.2007 року відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя не може бути підставою для відмови у позові, оскільки Договором поруки передбачено, що поручитель поручається за виконання обов'язку позичальника до повного його виконання, а також що за умовами договору про зміну умов Кредитного договору банк мав повідомити лише позичальника.

Так, п. 3.9 Розділу 3 Кредитного договору передбачено, що про зміну процентної ставки за кредитом позичальник повідомляється банком письмово протягом 7 календарних днів з дня прийняття банком рішення про її зміну. Зміни з цього приводу повинні бути внесені шляхом укладання договору про внесення змін та/чи доповнень до цього Договору (а.с. 6).

Проте, яке зазначалося вище, безпосередньо в Договорі поруки передбачена взаємна згода сторін цього Договору при збільшенні обсягу відповідальності поручителя, а ОСОБА_2 свою згоду не надавала.

У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з висновком суду, що в Договорі поруки не встановлено строку його дії й оскільки Кредитний договір діє до 24.09.2013 року, а банк пред'явив вимогу до поручителя лише 30.07.2014 року, то порука припинилася із закінченням шестимісячного строку.

При цьому вказує, що так як Договір поруки діє до повного виконання кредитного договору, а сам кредитний договір не виконаний, тому Договір поруки є дійсним.

З такими доводами не можливо погодитися з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що Договір поруки також припинений на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з Договору поруки від 25.09.2007 року, в ньому не зазначений строк дії такого договору, а лише вказано в п. 5.3 Розділу 5 Договору поруки, що цей договір діє до повного погашення зобов'язання за кредитним договором, в забезпечення якого надано поруку, а також договорів про внесення змін до нього.

Згідно п. 2.3 Розділу 2 Кредитного договору від 28.09.2007 року кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 24 вересня 2013 року.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку (постанова Верховного Суду України від 23.05.2012 року в справі №6-33цс12).

10.07.2014 року позивач пред'явив вимогу про виконання зобов'язання до ОСОБА_2 (а.с. 44).

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року в справі №6-6цс14, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Згідно п. 2.3 Розділу 2 Кредитного договору від 28.09.2007 року кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 24 вересня 2013 року, тобто визначено строк виконання основного зобов'язання.

Тому в позивача виникло право пред'явити вимогу до ОСОБА_2 про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 24 вересня 2013 року, протягом наступних шести місяців, а звернувся він з позовом до суду 30.07.2014 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: