АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4718/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Остапчук Т.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 013 584,09 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів , посилаючись на те, що 04.11.2013 року було укладено кредитний договір з ТОВ "Укрспецгеологія", з ОСОБА_1 укладено договір поруки.

ТОВ "Укрспецгеологія" свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, до цього часу відповідач кошти не повернув, крім того, у зв'язку з невиконанням умов договору, боржник зобов'язаний сплатити суму боргу, проценти за користування кредитом, а також пеню та штрафні санкції, в зв'язку з чим має заборгованість у сумі 2 013 584,09 грн., тому просить стягнути з поручителя ОСОБА_1 суму боргу та судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 04.11.2013 року позивач та ТОВ «Укрспецгеологія» уклали кредитний договір №6-0076/13/24-LL на суму кредитного ліміту в розмірі 3000000грн. під 21% річних строком до 18.09.2014 року , з відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки.

ТОВ "Укрспецгеологія" свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим має заборгованість по наданому кредиту станом на 11.09.2014 року у сумі 2 013 584,09 грн. , а саме поточна заборгованість 1800000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 187446,57 грн., поточна заборгованість за нарахованими процентами 16 569,86 грн. , пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за простроченим кредитом та процентами 9567,66 грн.

Згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 року стягнуто з ТОВ "Укрспецгеологія" на користь Публічого акціонерного товариства "Банк Форум" заборгованість за кредитним договором 2 013 584,09 грн.

Пунктом 1.5 кредитного договору сторони передбачили, що в якості забезпечення виконання зобов'язань відповідача за договором позивач укладає/ приймає: договір поруки з ОСОБА_1; договір застави з ОСОБА_1 щодо майнових прав (коштів), а саме: депозит "прибутковий" загальною ринковою вартістю 3400000 грн.

04 листопада 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 3-0372/13/24-р, відповідно до якого ОСОБА_1 поручається перед кредитором за належне та своєчасне виконання відповідачем у повному обсязі своїх зобов"язань за кредитним договором № 6-0076/13/24-LL від 04.11.2013 року, а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. У разі порушення відповідачем забезпечених порукою згідно з договором зобов'язань за кредитним договором третя особа та відповідач відповідають перед позивачем як солідарні боржники, а позивач має право звернутись з вимогою про повне або часткове виконання будь-якого із забезпечених порукою зобов'язань як до відповідача та третьої особи разом так і до будь-якого окремо.

04 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір застави № 3- 0371/13/24-ZS, предметом якого є забезпечення виконання відповідачем зобов'язань, що випливають з укладеного кредитного договору № 6-0076/13/24-LL від 04.11.2013 року та додаткових угод, які укладені чи можуть бути укладені в майбутньому.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що предметом застави за цим договором є право вимоги отримання грошових коштів в сумі 3400000 грн., розміщених на рахунку в ПАТ "Банк Форум", код банку 322948 за договором банківського вкладу № 2635/1119/650979 від 04.11.2013 року, укладеного між третьою особою та позивачем, а також право вимоги отримання сум нарахованих на вклад згідно з договором банківського вкладу, процентів.

У п. 1.4 договору зазначено, що вартість предмета застави становить 3400000 грн. та відповідає ринковій вартості вкладу.

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 поручився перед позивачем за належне та своєчасне виконання відповідачем у повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором та в забезпечення зобов'язання за вказаним Договором ОСОБА_1 передав в заставу грошові кошти в сумі 3 400 000 грн., розміщені на рахунку в ПАТ "Банк Форум", код банку 322948 за договором банківського вкладу № 2635/1119/650979 від 04.11.2013 року.

Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 2 ст. 590 ЦК України).

Згідно ст. 19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено, договором застави.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звернення стягнення за заставлене майно є правом, а не обов'язком заставодержателя.

Позивач, в порядку досудового врегулювання спору, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, направив відповідачу лист № 7126/3.1 від 12.09.2014 року з вимогою про негайне погашення простроченої заборгованості за кредитом та нарахованими процентами та вимогу про дострокове виконання порушених зобов'язаньза кредитним договором та за договором поруки за №7127/3.1 від 12.09.2014 року

Поручитель ОСОБА_1 направив на адресу позивача заяву від 25.09.2014 року про зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором № 6-0076/13/24-РТ від 04.11.2013 року , в якій заявив про припинення зобов'язання щодо сплати на користь позивача зобов'язань за кредитним договором № 6-0076/13/24-РР від 04.11.2014 року та договору поруки № 3-0372/13/24-Р від 04.11.2013 року на загальну суму 2 003 231,92 грн. внаслідок часткового зарахування його зустрічних однорідних вимог до позивача згідно договору банківського вкладу №2635/1119/650979 від 04.11.2013 року. (а.с.57).

Національним банком України 13 червня 2014 року (Постанова №355) прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум», а Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.06.2014 року прийнято рішення № 49 про початок ліквідації ПАТ «Банк Форум» з 16 червня 2014 року.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» призначено начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 строком на 1 рік з 16 червня 2014 року по 16 червня 2015 року включно.

Спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-УІ від 23.02.2012 року, який набрав чинності 21.09.2012 року, в редакції закону від 11 липня 2014 року.

Відповідно до ст. 37 та ст. 48 Закону про систему гарантування уповноважена особа Фонду на ліквідацію Банку має серед інших, такі повноваження: відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Статтею 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону про систему гарантування вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до ст. 52 цього Закону.

Таким чином, при здійсненні ліквідаційної процедури банку зарахування зустрічних однорідних вимог неможливо.

Постановами Верховного Суду України від 03.10.2011 N 27/292-10; від 03.10.2011 N 27/291-10; від 10.10.2011 N 57/216-10; від 24.10.2011 N 16/041-10) вказано, що у процедурі ліквідації банку зарахування однорідних зустрічних вимог є незаконним, оскільки це призвело б до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Тобто, ТОВ «Укрспецгеологія» є зобов'язаним перед ПАТ «Банк Форум» за кредитним договором № 6-0076/13/24-ІХ від 04.11.2013 року у розмірі 2 013 584,09 грн., тому що між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 не відбувся залік зустрічних однорідних вимог та зобов'язання не є припиненим.

У п.7.2.1. кредитного договору передбачено, що при настанні випадку порушення зобов'язань Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та/або комісій, можливої неустойки (штрафу, пені), відшкодування документально підтверджених, реальних (фактично понесених) збитків тощо протягом 7(семи) робочих днів від дати відправлення Кредитором відповідного письмового повідомлення.

Порушення умов договору ТОВ «Укрспецгеологією» встановлено, заборгованість не погашена, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову пред'явленого до поручителя.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з того, що предметом справи за позовом до ОСОБА_1 є заборгованість за кредитним договором № 6-0076/13/24-LL від 04.11.2013 року, яка була предметом розгляду справи господарського судочинства № 922/4284/14, обставини встановлені Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 року у справі № 922/4284/14 мають значення для даної справи та не потребують доказування виходячи з положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

18.03.2015 року Вищим господарським судом України залишено без змін Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 року, яка оскаржувалась за підставами зазначеними в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у даній справі.

Правовим висновком Верховного Суду України у справі № 3-112гс11, який є обов'язковим для всіх судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України роз'яснено, що відповідно до ст.ст. 91, 93, 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Крім цього, щодо застосування до правовідносин положень ст. 606 ЦК України, Вищий господарський суд України (постанови від 19.01.2015 року у справі № 922/3316/14 та від 04.02.2015 року у справі № 922/2964/14) та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ( ухвала від 29.01.2014 року) визначились в неможливості застосування такої норми до подібних правовідносин, тому що приписи статті 606 ЦК України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін. Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Тобто, зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин) в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідносин. При цьому, до особи, що залишилась переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим припиняється і власне правовідношення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді