АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» про стягнення коштів ,

в с т а н о в и л а :

у січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті», в якому просив стягнути з останнього на свою користь 1 268, 64 грн..

В обґрунтування позову зазначав, що у грудні 2014 року ним були придбані залізничні квитки на потяг № 12 сполученням Київ-Сімферополь на 26.12.2014 року та на 10.01.2015 року на поїзд № 12 у зворотному напрямку. 26.12.2014 року, у зв'язку з повідомленням на сайті новин ukr.net про припинення залізничного сполучення з АРК з 27 грудня, він був вимушений звернутися до відповідача з вимогою про повернення коштів за залізничні квитки. За квитки у зворотному напрямку відповідач кошти повернув у повному обсязі, а за квитки на 26.12.2014 року - частково, утримавши з кожного дорослого квитка 335, 17 грн., дитячого - 263, 13 грн., а всього на загальну суму 1 268, 64 грн..

Справа № 761/1081/15-ц
Апеляційне провадження № 22-ц-796/7549/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не з`ясував, яким саме видом діяльності займається відповідач та не надав йому можливості надати додаткові докази. Крім того, вважає, що до спірних правовідносин неправильно застосовано положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не є надавачем послуг у розумінні цього Закону.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у грудні 2014 року придбав залізничні квитки на поїзд № 12 сполученням Київ-Сімферополь на 26.12.2014 року та на 10.01.2015 року на поїзд № 12 у зворотному напрямку.

За квитки у зворотному напрямку ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті», кошти повернуло у повному обсязі, а за квитки на 26.12.2014 року - частково, утримавши з кожного дорослого квитка 335, 17 грн., дитячого - 263, 13 грн., а всього на загальну суму 1 268, 64 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 911 цього Кодексу пасажир має право відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до пункту 19.1 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.2006 року № 1196 повернення платежів за невикористані проїзні документи провадиться у будь-якому пункті продажу проїзних документів залізниць України з пред'явленням у касу повернення платежів проїзного документа та документа, що посвідчує особу (паспорта, військового квитка, студентського квитка, посвідчення водія, службового посвідчення).

Відповідно до п. «а» п. 19.7 цих Правил вартість проїзного документа повертається повністю або частково, якщо проїзний документ не використаний повністю або частково;

Відповідно до п. 19.14 Правил у всіх випадках повернення проїзних документів пасажир, крім випадків, що сталися з вини залізниці, вносить плату за послуги (комісійний збір). Кошти, сплачені за послуги, пов'язані з резервуванням місць і продажем проїзних документів, не повертаються, за винятком випадків, коли повернення здійснюється з вини залізниці.

У разі повернення проїзних документів з вини залізниці пасажиру повертаються в повному обсязі кошти, сплачені ним під час придбання проїзного документа, у тому числі за послуги, пов'язані з резервуванням місць.

У підтвердження викладених у позовній заяві обставин позивач надав лише копії допоміжних документів про повернення коштів за невикористані квитки, у яких вказано, що причина повернення квитків Сімферополь - Київ «з вини залізниці», а щодо повернення квитків «Київ - Сімферополь» такий запис відсутній. Будь - яких інших доказів позивачем надано не було.

Таким чином, спір виник між пасажиром та перевізником з приводу вини перевізника у невикористанні пасажиром квитків, придбаних на потяг сполученням Київ - Сімферополь на 26.12.2014 року, оскільки, як зазначає позивач у позовній заяві, припиненя залізничного сполучення з АРК відбулося з 27.12.2014 року.

Пункти продажу проїзних документів залізниць України здійснюють продаж квитків та повернення коштів за невикористані квитки, проте не являються перевізником, а відтак не вирішують питання наявності чи відсутності вини залізниці у невикористанні пасажирами квитків.

Позивач у позовній заяві і не зазначав про те, що зобов`язання по перевезенню лежать на відповідачеві та саме відповідач є стороною договору перевезення пасажира та будь - яких доказів про те, що саме ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» є стороною договору перевезення не надав.

Незважаючи на те, що висновки суду першої інстанції про те, що відповідач не здійснює продаж квитків зроблені на припущеннях, лише з пояснень самого відповідача, без залучення до участі у справі перевізника, висновок суду про те, що позов заявлено до неналежного відповідача є правильним, а відтак рішення суду не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді