22-ц/775/828/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Турченко О.В.
Доповідач: Зайцева С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„03 " вересня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Зайцевої С.А.

Суддів: Лоленко А.В., Пономарьової О.М.

При секретарі: Зливка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1,ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 липня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Всеукраїнський банк розвитку « до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства « Всеукраїнський банк розвитку » про встановлення факту настання обставин непереборної сили,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ПАТ « Всеукраїнський банк розвитку» звернулося до суду із вказаним позовом до відповідачів,мотивуючи свої вимоги тим,що 25 лютого 2010 року між ТОВ « Фінансова компанія «Ніко Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10/ФО-а/19 ,згідно якого банк видав,а відповідач отримав 122 256 грн. на придбання автомобіля зі строком користування кредитними коштами до 25 лютого 2015 року зі сплатою 21,5% річних.Відповідно до договору повернення кредиту і сплата відсотків по кредиту здійснюється позичальником щомісячно шляхом сплати кожного місяця рівних платежів (ануїтетні платежі ) у розмірі 3341 грн.91коп. Відповідно до договору поруки від 25 лютого 2010 року № 10/ФО-а/19 ,укладеного між ТОВ « Фінансова компанія «Ніко Капітал» та ОСОБА_4, остання зобов*язалася у повному обсязі солідарно відповідати по борговим зобов*язанням позичальника. Згідно з умовами договору про відступлення права вимоги від 08 жовтня 2012 року № Р-10/ФО-а/19 ТОВ «Фінансова Компанія «Ніко Капітал» відступило ,а ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» прийняло вимоги за кредитним договором №10/ФО-а/19 від 25 лютого 2010 року. Станом на 20 лютого 2015 року відповідачі мають прострочену заборгованість у розмірі 35 547 грн.26 коп., яка складається з : - простроченої заборгованості по тілу кредиту 28 531грн.12 коп; - простроченої заборгованості за процентами 6 004 грн.74 коп ; штрафу 1011грн.40 коп. Просили стягнути з відповідачів вказану заборгованість у солідарному порядку .

У квітні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до відповідача ,в якому зазначили, що до 15 березня 2014 року ОСОБА_1 виконував свої зобов*язання по кредиту та сплачував необхідні суми, однак після цього в м. Маріуполі Донецькій області та в самій Україні стали відбуватися події, які є форс-мажорними обставинами по відношенню до укладених ними договорам, що перешкоджають належним чином виконувати умови цих договорів (суспільно-політичні зміни, проведення антитерористичної операції, масові заворушення тощо). Просили встановити факт настання обставин непереборної сили з 15 березня 2014 року при виконанні на території м. Маріуполя вищезазначених договорів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 липня 2015 року позов ПАТ « Всеукраїнський банк розвитку» задоволено : стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ « Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 547 грн. 26коп., судовий збір до доходи держави з кожного по 177 грн.74 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про встановлення факту настання обставин непереборної сили відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 просив рішення суду скасувати,ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» відмовити ,задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4 з тих підстав,що судом було порушено вимоги матеріального та процесуального права,висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

У судове засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_3,ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не з*явилися ,належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи шляхом отримання 21 серпня 2015 року телефонограми зареєстрованої в журналі телефонограм № 2 за № 23 (а.с.156,157»а»).

Представник ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» у судове засідання апеляційного суду не з*явився,належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи шляхом отримання 21 серпня 2015 року телефонограми зареєстрованої в журналі телефонограм № 2 за № 24.Надали суду заперечення на апеляційну скаргу,відповідно яких просили апеляційну скаргу відхилити (157,157»а»,160-166,167-167-168).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача,дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

На думку апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам процесуального і матеріального закону ,тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення ,суд першої інстанції всебічно ,повно і об*єктивно дослідив надані сторонами докази ,правильно встановив фактичні обставини справи та зробив правильні правові висновки про те ,що вимоги позивача ПАТ « Всеукраїнський банк розвитку « грунтуються на законі та підлягають задоволенню,зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не доведені .

У рішенні наведені відповідні мотиви ,з яких він його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги.

Судом першої інстанції встановлено,що 25 лютого 2010 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Ніко капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10/ФО-а/19 на придбання автомобіля фізичною особою.

Відповідно до п.п.1.1,1.3,3.1,5.2. кредитного договору кредитор надав відповідачу кредит у розмірі 122 256 грн. зі строком користування кредитом до 25 лютого 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,5% річних, а відповідач брав на себе зобов*язання повернення кредиту і сплати відсотків по кредиту щомісячно шляхом сплати кожного місяця рівних платежів (ануїтетні платежі ) у розмірі 3 341 грн.91коп.,здійснювати безготівковим платежем на рахунок кредитора щомісячно до 15 числа (включно) кожного місяця,починаючи з місяця,наступного місяцем отримання кредиту,сплату ануїтетних платежів,і остаточне погашення отриманного кредиту та сплату нарахованих відсотків не пізніше визначеного п.1.1. договору строку. Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості ,забезпеченості, платності і повернення.

Відповідно до п.8.1. договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування,плати за надання кредиту,штрафів та пені ).

Відповідно до п.9.1 кредитного договору за порушення позичальником без поважних причин вимог п.5.2 (обов'язку щомісячно погашати кредит), позичальник зобов*язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 0,1 відсотків від суми кредиту, визначеної п.1.1. кредитного договору за кожний випадок порушення.

Відповідно до п.11.4 договору до правовідносин ,пов*язаних з укладанням та виконанням цього кредитного договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки .

В забезпечення виконання зобов*язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Фінансова Компанія « Ніко Капітал» та ОСОБА_4 25 лютого 2010 року укладено договір поруки №10/ФО-а/19.

Відповідно до п.1.2. договору поруки поручитель ОСОБА_4 зобов*язувалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов*язань,що випливають з укладеного кредитного договору № 10/ФО-а/19 від 25 лютого 2010 року та всіх додаткових угод,що були укладені до нього, в тому числі,але не виключно,зобов*язань щодо повернення у встановлений кредитним договором строк суми кредиту,сплати в порядки та строки,визначені кредитним договором, процентів за користування кредитом,можливої неустойки (пені,штрафів),а також зобов*язань щодо відшкодування позичальником витрат кредитора, пов*язаних з пред*явленням вимог і отримання виконання за кредитним договором, та збитків кредитора ,завданих порушенням позичальником своїх обов*язків за кредитним договором.

Зміст забезпеченого порукою зобов*язання,його розмір,строк та порядок виконання викладений в п.2.1. договору : 2.1.1. повернення кредиту у сумі,передбаченій п.1.1 кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником ,з порядком погашення,передбаченим п.5.2. договору ; 2.1.2. сплата процентів за користування кредитом у розмірі 21,5% процентів річних в строки та в порядку, що визначені кредитним договором ; 2.1.3. сплата можливої неустойки (пені ,штрафів) у розмірі, в строки та в порядку ,що визначені кредитним договором ; 2.1.4 відшкодування витрат кредитора,пов*язаних з пред*явленням вимог і отриманням виконання за кредитним договором та збитків кредитора ,завданих порушенням позичальником своїх обов*язків за кредитним договором.

Відповідно до п.5.2 договір поруки набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до настання однієї з наступних обставин : 5.2.1. виконання (в тому числі дострокового ) позичальником забезпеченого порукою зобов*язання, визначеного в п.2.1. цього договору; 5.2.2. погашення поручителем всієї заборгованості позичальника за кредитним договором у порядку та строки ,визначені цим договором ; 5.2.3. також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов*язання не пред*явить вимоги до поручителя (п.4.ст.559 ЦК України).

Як встановлено судом , 08 жовтня 2012 року між ТОВ «Фінансова компанія « Ніко капітал» та ПАТ « Всеукраїнський банк розвитку» укладено договір про відступлення права вимоги № Р-10/ФО-а/19, згідно умов якого ТОВ « Фінансова компанія» Ніко капітал « відступило ,а ПАТ « Всеукраїнський банк розвитку» прийняло право вимоги за кредитним договором №10/ФО-а/19 від 25 лютого 2010 року (п.9 договору ) .

Тобто до ПАТ « Всеукраїнський банк розвитку» перейшли всі права ТОВ « Фінансова компанія «Ніко капітал» щодо права вимоги до відповідачів за кредитним договором та за договором поруки,які уклали фінансова установа та ОСОБА_4.

За приписами статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов*язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст.553 та ст.554 ЦК УЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов*язання боржником. У разі порушення боржником зобов*язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися поряд з іншим неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідачем умови кредитного договору виконувались не належно, в результаті чого станом на 20 лютого 2015 року загальна сума простроченої заборгованості становить 35 547 грн.26 коп.,яка складається з : - простроченої заборгованості по тілу кредиту 28 531грн.12 коп.; - простроченої заборгованості за процентами 6 004 грн.74 коп ; штрафу 1011грн. 40 коп.

Задовольняючи вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» суд правильно виходив з неналежного виконання позичальником умов кредитного договору та поручителем умов договору поруки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, з боку відповідачів належних та допустимих доказів існування непереборної сили на території м. Маріуполя з 15 березня 2014 р. по теперішній час, яка б завадила саме їм виконати свої зобов*язання належним чином не надано.

Зазначені висновки суду першої інстанції є правильними , відповідають фактичним обставинам справи,нормам права ,які судом вірно застосовані .

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги стосовно розгляду позовної заяви ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку « до відповідачів з порушенням правил договірної підсудності ,оскільки ст.112 ЦПК України,що передбачала договірну підсудність виключено на підставі Закону № 2453-VI(2453-17) від 07 липня 2010 року .

Позовні вимоги до фізичних осіб ОСОБА_4 пред*явлені у відповідності до вимог ч.1 ст.109 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх перебування : АДРЕСА_1 (ОСОБА_1.) та АДРЕСА_2 (ОСОБА_4),що територіально відноситься до Жовтневого району м.Маріуполя.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачі ОСОБА_4 не довели ті обставини, на які посилалися у зустрічній позовній заяві.

Будь-яких доказів поважності причин несвоєчасного розрахунку за кредитним договором та за договором поруки не надали , а заперечення їх представника зводяться до оцінки суспільно-політичних змін,докладного звіту проведення антитерористичної операції,масових заворушень .

Доводи апелянта ОСОБА_3 про настання обставин непереборної сили (форс-мажор) не є належним доказом ,що підтверджує неможливість виконання зобов*язання за договорами та доказом звільнення від обов*язку виконання зобов*язань,оскільки форс-мажором вважається перешкода у виконанні стороною своїх зобов*язань,яка знаходиться поза контролем сторони,її виникнення не могло бути передбачено стороною під час укладення договору та сторона не має можливості уникнути чи подолати відповідну перешкоду або її наслідки.

Зі змісту кредитного договору вбачається право позичальника порушувати перед кредитором питання про перенесення строків платежів за цим договором ( строків повернення кредиту,сплати відсотків та інших платежів ) у разі виникнення тимчасових фінансових або інших ускладнень з незалежних від нього причин (п.7.1).

Проте, як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 у період з 15 березня 2014 року не зверталися із відповідними заявами до позивача з проханням полегшити тяготи по виконанню зобов'язань за кредитом та порукою шляхом надання кредитних канікул, зменшення сум щомісячних платежів, реструктуризації заборгованості тощо. Жодних повідомлень з боку відповідачів ОСОБА_4 щодо настання форс-мажорних обставин на адресу позивача не надходило. Доводи апеляційної скарги у вказаній частині неспроможні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у нового кредитора права вимоги за договором поруки №10/ФО-а/19 від 25 лютого 2010 року,оскільки за договором про відступлення права вимоги від 08 жовтня 2012 року між ТОВ «Фінансова компанія « Ніко капітал» та ПАТ « Всеукраїнський банк розвитку» таке право не передавалося , не є слушними ,оскільки в разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень статті 514 ЦК України , до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

Факт письмового інформування відповідачів про укладення договору про відступлення права вимоги № Р-10/ФО-а/19, підтверджується тим,що відповідно до банківської виписки ,після жовтня 2012 року відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором саме на реквізити відповідача.

Не можна також погодитися з доводами апеляційної скарги стосовно не правильності стягнення солідарно суми боргу за кредитним договором з відповідачки ОСОБА_4,оскільки вони не ґрунтуються на законі .

Так, судом встановлено,що 25 лютого 2010 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Ніко капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10/ФО-а/19,за яким відповідно до умов ОСОБА_1 отримав 122 256 грн. на придбання автомобіля на термін до 25 лютого 2015 року .

На забезпечення виконання умов кредитного договору фінансова установа уклала з ОСОБА_4 відповідний договір поруки. У результаті порушення умов кредитного договору утворилася заборгованість на загальну суму 35 547 грн.26 коп.

Нормами ст.ст.251,252 ЦПК України передбачено ,що строком є певний період у часі,зі спливом якого пов*язана дія чи подія,яка має юридичне значення.Строк визначається роками,місяцями,тижнями,днями або годинами.

З матеріалів справи вбачається ,що у договорі поруки № 10/ФО-а/19 від 25 лютого 2010 року встановлено строк його дії ,а саме : у п. 5.2.3. передбачається,що порука припиняється ,якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов*язання не пред*явить вимоги до поручителя.

За нормами ст.ст.1054,1049,1050 ЦК України позичальник зобов*язаний повернути отримані грошові кошти (кредит) у строк ,встановлений договором.

Банком позов до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки було пред*явлено 20 березня 2015 року ,тобто не в порядку вимог про дострокове повернення кредиту ,так як відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов*язувався повернути кредитні кошти до 25 лютого 2015 року.

Отже, строк виконання основного зобов*язання не змінився й станом на час подачі цього позову,а саме 20 березня 2015 року,не пропущено строк на пред*явлення вимог про виконання основного зобов*язання за договором поруки,тобто договір поруки за кредитним договором не припинився.

Оскільки боржником та поручителем не виконувалися кредитні зобов*язання за кредитним договором, то з них у солідарному порядку на користь банку підлягає стягненню сума у розмірі 35 547 грн.26 коп., яка складається з : - простроченої заборгованості по тілу кредиту 28 531грн.12 коп; - простроченої заборгованості за процентами 6 004 грн.74 коп ; штрафу 1011грн.40 коп.

Нормами ч.1 ст.553,ч.4 ст.559 ЦК україни передбачено ,що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов*язку.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі.

Пред*явлення вимоги до поручителя є пред*явленням до нього позову про закінчення строку,установленого договором поруки,припиняє поруку за умови,що кредитор протягом строку дії поруки не звертався з позовом до поручителя.

Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року ( справи № 6-53цс14,6-125 цс14).

Доводи апеляційної скарги про те,що суд не правильно,з порушенням норм матеріального права стягнув з відповідачів 1011грн.40коп. штрафу є неспроможними та спростовуються матеріалами справи .

Так ,відповідно до п.9.1 кредитного договору за порушення позичальником без поважних причин вимог п.5.2 (обов'язку щомісячно погашати кредит), позичальник зобов*язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 0,1 відсотків від суми кредиту, визначеної п.1.1. кредитного договору за кожний випадок порушення. Усі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді ,на правильність висновків суду вони не впливають ,тому апеляційний суд вважає,що апеляційну скаргу слід відхилити як безпідставну ,рішення суду як таке,що відповідає вимогам закону ,залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1,ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Судді: