Справа № 367/7717/14-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.,

при секретарі Оніщенко В,Костяк В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1,ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6 про усунення перешкод та виселення

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що 21 листопада 1994 році вона разом з чоловіком ОСОБА_7 придбали будинок АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований 21.11.1994р. Українською біржею «Десятинная». Відповідно даного договору її чоловік ОСОБА_7 є покупцем вищевказаного будинку.

З вересня 1995 року вона проживає в будинку АДРЕСА_2. Даний будинок придбаний за її кошти.

В період з 1993 року вона займала керівну посаду в Державній податковій інспекції Жовтневого району міста Києва. Під час роботи на державній посаді, відносно неї та її сім'ї надходили погрози від кримінального злочинного угрупування ТОВ «ТОП-Сервіс», у зв'язку з відмовою у відшкодуванні великої суми ПДВ. В зв'язку з цим її чоловік спочатку формально оформив договір купівлі-продажу будинку на її матір ОСОБА_8. Через деякий час вони вирішили формально продати будинок її рідній тітці, сестрі матері, ОСОБА_2, будинок АДРЕСА_2.

27 грудня 1995 року Українською біржею «Десятинною» був формально укладений договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2. На підставі даного договору відповідач по справі ні би то купила у її матері ОСОБА_8 будинок АДРЕСА_2.

Вона разом зі своєю сім'єю продовжувала проживати в будинку, де й проживає по теперішній час.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати, ОСОБА_8 померла.

З вересня 1995 року вона проживає у спірному будинку, за власні кошти його добудовувала, робила в ньому поточний та капітальний ремонт.

Вела розрахунок з працівниками, які робили ремонтні роботи.

Всі навкруги сусіди вважають її власником спірного будинку. Неодноразово в цьому будинку разом з друзями святкували свята.

Відповідач по справі фактично ніколи не проживала в будинку АДРЕСА_2, особистих речей її немає.

ОСОБА_2 проживала разом з сином ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач про долю спірної будинку ніколи не турбувалась, що виразилось в тому, що нею не оплачувалась оплата за опалення та витрати по догляду прибудинкової території. Нею не здійснювались ремонтні роботи по утриманню будинку.

Комунальні платежі, як власник вона-позивач- сплачує самостійно.

Відповідач по справі завжди надавала їй генеральне доручення на розпорядження та продаж будинку АДРЕСА_2. Даним правом вона не встигла скористатись, останнє генеральне доручення було видане в 2011 році строком на три роки. Строк дії доручення закінчився в березні 2014 році.

Той факт, що вона являється добросовісним набувачем підтверджується тим, що на протязі 19 років відповідач ніколи не піднімала питання про повернення спірного будинку з чужого незаконного володіння, і ніколи на спірний будинок не претендувала і на даний час не претендує.

Позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_2, який зареєстрований за ОСОБА_2.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою,відповідно до якої зазначила,що 27 грудня 1995 року між ОСОБА_8, її рідною сестрою, та нею ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу будинку АДРЕСА_2.

Її сім'єю були зроблені добудови до будинку, і їх було введено в експлуатацію. 11 лютого 2000 року виконавчим комітетом міської ради видано свідоцтво про право власності на будинок та зареєстровано за №2094 і записано у реєстровану книгу №24-43 напис в Ірпінському БТІ 01 лютого 2000 року.

27 сесією 4 скликання Ірпінської міської ради від 04.11.2004 року прийнято рішення №904-27-IV про видачу на її ім'я, ОСОБА_2 Державного акту на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_2.

У її будинку проживали до самої смерті її рідна сестра ОСОБА_8 та її чоловік ОСОБА_10. Чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а сестра ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_8 була старша за неї на 17 років. Вона її з самого дитинства доглядала та виховувала. Вона була їй другою матір'ю. Вона дуже її любила та довіряла. Вона їй надала правоустановчі документи та технічний паспорт на будинок та квитанції для їх сплати. Для неї смерть сестри була серйозною втратою у житті.

Конфлікт з відповідачкою почався після того як її рідна сестра зробила на неї заповіт на все її майно, а зав'язкою конфлікту стала смерть сестри.

А також у будинку був зареєстрований та проживав її син ОСОБА_11 .

Наприкінці літа 2014 року її знайомі по телефону повідомили, що у її будинку проживають невідомі люди.

30 жовтня 2014 року вона письмово звернулася до Ірпінського МВ ГУ МВС України про те, що ОСОБА_1 змінила замки у моєму будинку та вселила квартирантів.

Квартиранти ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 у міліції письмово пояснили, що її будинок вони орендують згідно договору оренди підписаний з племінницею ОСОБА_1

25 грудня 2014 року її представник за довіреністю ОСОБА_13 ознайомився з матеріалами цивільної справи, де вона дізналася, що її племінниця хоче отримати її власність через рішення суду.

ОСОБА_1 безпідставно володіє оригіналами документів: договором купівлі продажу будинку від 27 грудня 1995 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 та технічним паспортом на будинок, свідоцтвом про право власності на будинок виданий виконавчим комітетом міської ради зареєстрований за №2094 і записаний у реєстровану книгу №24-43 в Ірпінському БТІ 01 лютого 2000 року, Державним актом на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га серія НОМЕР_1 на її ім'я за адресою АДРЕСА_2. а тому вона просить ці документи витребувати у відповідача.

ОСОБА_1 ніколи не проживала, не ремонтувала, не доглядала будинок. Вона не є його власником. Укладений договір оренди є нікчемним. Правових підстав для користування будинком у ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 - не має, що є підставою для виселення з будинку.

Просить зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6 не чинити їй перешкод у користуванні і володінні будинку АДРЕСА_2.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_1 надати їй оригінали документів: договір купівлі продажу будинку від 27 грудня 1995 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 та технічний паспорт на будинок, свідоцтво про право власності на будинок виданий виконавчим комітетом міської ради зареєстрований за №2094 і записаний у реєстровану книгу №24-43 в Ірпінському БТІ 01 лютого 2000 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га серія НОМЕР_1 на її ім'я за адресою АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити,у зустрічному позові просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали,просили у позові відмовити,посилаючись на ті обставини,що ОСОБА_2 ніколи від своєї власності не відмовлялась,разом із чоловіком вона будувала будинок,певний час у даному будинку проживала,потім дозволила позивачу тимчасово пожити у будинку .З вересня 2014р позивач стала чинити перешкоди у користуванні будинком,заселила у будинок сторонніх осіб. Зустрічний позов підтримали,просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні зустрічний позов визнав,не заперечував проти виселення із будинку якщо суд прийме відповідне рішення,однак зазначив,що у будинку замки у вхідних дверях не змінювались,ОСОБА_2 ніякі перешкоди у користуванні будинком не чинились.Із огляду на всі обставини,а саме що ОСОБА_1 знала все що стосується будинку,його облаштування,то він вважав ОСОБА_1 власником спірного будинку.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав,зазначив,що договір оренди житла-спірного будинку він укладав при сприянні брокера,ніяких питань при цьому не виникало,ОСОБА_2 ніякі перешкоди у користуванні будинком не чинились,власником будинку він вважав ОСОБА_1,яка надавала відповідні документи.

Відповідачі ОСОБА_5,ОСОБА_6 у судове засідання не з»явились,про день розгляду справи повідомлялись.

Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,покази свідків,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов ОСОБА_1 таким,що не підлягає до задоволення,позов ОСОБА_2 таким,що підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси».

Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі».

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України»Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу».

Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини».

У судовому засіданні було встановлено,що 21 листопада 1994 р. ОСОБА_7 придбав будинок АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований 21.11.1994р. Українською біржею «Десятинная».Наведені обставини справи стверджуються копією вказаного договору (а.с.7). ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем по справі ОСОБА_1 до 04.07.1995р,що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.227) та показами свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні.

Також,у судовому засіданні було встановлено,що 27 грудня 1995 року між ОСОБА_8- матір»ю позивача та ОСОБА_2-рідною сестрою ОСОБА_8, був укладений договір купівлі продажу будинку АДРЕСА_2.Даний договір купівлі-продажу будинку був посвідчений Українською біржею «Десятинная» та зареєстрований в Ірпінському БТІ 05.01.1996р за номером 2094 .Наведені обставини справи стверджуються у судовому засіданні поясненнями сторін та копією договору купівлі-продажу(а.с.225).

У зв»язку із проведеними у вказаному будинку добудовами та переобладнаннями ,11 лютого 2000 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_2 та зареєстровано за №2094 і записано у реєстровану книгу №24-43 напис в Ірпінському БТІ 01 лютого 2000 року.Наведені обставини справи стверджуються у судовому засіданні копією вказаного свідоцтва про право власності на будинок(а.с.107-108) та не заперечуються сторонами по справі.

27 сесією 4 скликання Ірпінської міської ради від 04.11.2004 року прийнято рішення №904-27-IV про видачу на ім'я ОСОБА_2 Державного акту на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_2.Наведені обставини справи стверджуються копією Державного акту на право власності на землю (а.с.109-110).

З 1999 р по даний час відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у будинку АДРЕСА_2. Наведені обставини справи стверджуються копією паспорта відповідача (а.с. 105-106).

Позивач просить визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Відповідно до ст..344 ЦК України « Особа,яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майно протягом п»яти років,набуває право власності на це майно,якщо інше не встановлено цим Кодексом».Відповідно до п 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України « Правила ст.. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки,коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом».

Відповідно Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

· володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

· володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

· володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Ставлячи питання про визнання права власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_2 позивач посилається на ті обставини,що даний будинок був придбаний на її кошти,а договір купівлі-продажу будинку від 27.12.1995р між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 був укладений формально.Суд вважає дані обставини не є підставами,передбаченими ст.. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності на спірний будинок.

У судовому засіданні встановлено,що будинок АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності від 11.02.2000р належить відповідачці ОСОБА_2Дане свідоцтво у передбаченому законом порядку звреєстровано в Ірпінському БТІ (а.с. 108).Дане свідоцтво у передбаченому законом порядку не було оскаржено та не оскаржується на даний час.Тому посилання позивача на ті обставини,що спірний будинок був куплений,а потім переобладнаний та узаконений за її власні кошти,суд вважає безпідставним.

Також,позивач посилається на ті обставини,що вона постійно з 1995 року у спірному будинку проживає,сплачує всі комунальні послуги,проводить ремонтні роботи,добудови.У судовому засіданні було встановлено,що позивач зареєстрована в м.Києві,у будинку АДРЕСА_2 проживає періодично.

Суду не було надано доказів тих обставин,що позивач оплачує комунальні послуги за будинок,поскільки із наданих до суду розрахункових книжок по оплаті за газ вбачається,що платником згідно квитанцій є відповідачка по справі ОСОБА_2(а.с.32-82)

Дійсно,у судовому засіданні було встановлено,що позивач у будинку проводила ремонтні роботи,добудови,що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_16,ОСОБА_17,ОСОБА_23,ОСОБА_18,які показали,що за всі проведені роботи у будинку з ними розраховувалась позивачка по справі.Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 також показали,що будинок перебудовувала позивачка,вони завжди її вважали власником будинку.ОСОБА_24 та ОСОБА_21 показали,що вони допомагали позивачу обробляти земельну ділянку біля спірного будинку.Свідок ОСОБА_22 показав,що будинок був придбаний ним із позивачкою,потім даний будинок був перебудований.Однак покази даних свідків не можуть свідчити про ті обставини,що у позивачки виникло право власності на спірний будинок з підстав,передбачених ст.. 344 ЦК України.Покази свідка ОСОБА_9 суд не приймає до уваги,поскільки у судовому засіданні було встановлено,що у відповідачки та даного свідка існують неприязні відносини.

Оцінюючи всі зібрані докази по справі,пояснення позивача,покази свідків та зі змісту самої позовної заяви вбачається,що позивач по справі вважає себе власником спірного будинку з моменту придбання його в 1994р.Однак обставини,які були встановлені у судовому засіданні та на які посилається позивачка не є підставами,передбаченими ст.. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності саме за набувальною давністю,а не з інших передбачених законом підстав.

Враховуючи викладені обставини суд відмовляє ОСОБА_1 у позовних вимогах про визнання за нею права власності на будинок АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

ОСОБА_2 згідно зустрічної позовної заяви просить зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6 не чинити їй перешкод у користуванні і володінні будинку АДРЕСА_2.Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_2.Зобов'язати ОСОБА_1 надати їй оригінали документів: договір купівлі продажу будинку від 27 грудня 1995 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 та технічний паспорт на будинок, свідоцтво про право власності на будинок виданий виконавчим комітетом міської ради зареєстрований за №2094 і записаний у реєстровану книгу №24-43 в Ірпінському БТІ 01 лютого 2000 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га серія НОМЕР_1 на її ім'я за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.. 317 ЦК України «Власникові належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном».

Відповідно до ст.. 319 ЦК України «Власник володіє,користується,розпоряджається своїи майном на власний розсуд».

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У судовому засіданні було встановлено,що позивач як власник будинку АДРЕСА_2 на даний час позбавлена можливості користуватись даним будинком.ОСОБА_1 не визнає ОСОБА_2 власником спірного будинку,зверталась до Ірпінського МВ із відповідними заявами про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2.З серпня 2014р у даному будинку проживають відповідачі ОСОБА_3,ОСОБА_4 та члени їх сім»ї.Дані особи проживають у будинку на підставі договору найму житлового приміщення укладеного 30.07.2014р між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4,що стверджується у судовому засіданні копією договору оренди,поясненнями відповідачів у судовому засіданні.Враховуючи, викладені обставини справи,а також що ОСОБА_1 на час укладання договору оренди будинку не була власником даного будинку,також ОСОБА_1 не надала до суду доказів тих обставин,що на час укладання зазначеного договору вона мала повноваження від власника будинку на укладення зазначеного договору та вселення інших осіб у будинок,суд вважає за необхідне частково задовольнити позов ОСОБА_2,зобов»язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_2 та виселити ОСОБА_3,ОСОБА_4 із житлового будинку АДРЕСА_2.

Суд відмовляє ОСОБА_2 у позовних вимогах про виселення із будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6,поскільки суду не було надано доказів тих обставин,що дані особи проживають у будинку АДРЕСА_2.Також,суд відмовляє у позовних вимогах про виселення із будинку ОСОБА_1,поскільки у судовому засіданні було встановлено,що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в м.Києві, житловим будинком АДРЕСА_2 користується періодично.

Також,суд відмовляє ОСОБА_2 у позовних вимогах про зобов»язання ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6 не чинити їй перешкод у користуванні і володінні будинку АДРЕСА_2,поскільки суду не було надано доказів тих обставин,що дані особи чинять перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та володінні вказаним житловим будинком.

Щодо вимог ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_1 надати їй оригінали документів: договір купівлі продажу будинку від 27 грудня 1995 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 та технічний паспорт на будинок, свідоцтво про право власності на будинок виданий виконавчим комітетом міської ради зареєстрований за №2094 і записаний у реєстровану книгу №24-43 в Ірпінському БТІ 01 лютого 2000 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га серія НОМЕР_1 на її ім'я за адресою АДРЕСА_2,то суд вважає дані вимоги безпідставними та такими,що не підлягають до задоволення,поскільки суду не було надано доказів тих обставин,що ОСОБА_2 із зазначеними вимогами у передбаченому порядку зверталась до ОСОБА_1 і остання відмовила їй у наданні зазначених документів.

На підставі ст. 316,317,319,321, 344,386 ЦК України,керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 213-218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 у позові відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_2.

ОСОБА_3,ОСОБА_4 виселити із житлового будинку АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

З мотивованим рішенням суду сторони зможуть ознайомитись 30.05.2015р.

Суддя: С. І. Оладько