АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Ратнікової В.М. Мазурик О.Ф.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Караченцева Артема Юрійовича уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК-ТАВРИКА» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 р. , по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «БАНК Таврика» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2015 р. були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Таврика» та стягнуто на користь позивача заборгованість за договорами банківського вкладу в розмірі 246 858.32 грн., та судові витрати у сумі 2468.50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК-ТАВРИКА» Караченцев А.Ю. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції просив рішення суду першої інстанції змінити та відмовити ОСОБА_2 в позові повністю.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 20 березня 2013 р. на підставі постанови Правління Національного Банку України №97, було відкликано банківську ліцензію в АТ «БАНК ТАВРИК» та його ліквідацію.

Згідно з даною постановою Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2013 р. прийнято рішення № 18 про призначення і проведення ліквідації АТ «БАНК ТАВРИКА», а рішенням № 17 прийнято рішення про початок ліквідаційної процедури.

Позивач подала 2 заяви про визнання її кредитором і вона була включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Ії вимоги підлягають задоволенню згідно зі ст.. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, а тому ухвалив неправомірне рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК-ТАВРИКА» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник заперечували проти апеляційної скарги,та просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Таврика» були укладені наступні договори банківського вкладу: договір банківського строкового вкладу «Пенсійний» (391-550) № ПСГ(391)6104 від 15.11.2011 року, строком зберігання до 13.12.2012 року у розмірі 4500 грн., договір банківського строкового вкладу «Пенсійний» (391-550) № ПСГ(391)7287 від 07.12.2011 року, строком зберігання до 07.06.2013 року у розмірі 10 800 грн., договір банківського строкового вкладу «Тавриці-21» № НОМЕР_3 від 31.05.2012 року, строком зберігання до 02.06.2013 року у розмірі 850 доларів США.

Позивачем у відповідності до умов договору банківського строкового вкладу «Пенсійний» (391-550) № НОМЕР_2 від 07.12.2011 року були поповнення депозитного строкового рахунку № НОМЕР_1, особовий рахунок № НОМЕР_2 у загальному розмірі 378 027,06 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 9-14).

У відповідності до договору банківського строкового вкладу «Тавриці-21» № НОМЕР_3 від 31.05.2012 року позивачем було здійснені поповнення депозитного строкового рахунку № НОМЕР_1, особовий рахунок № НОМЕР_3 у розмірі 117 доларів США. (а.с. 15).

У зв'язку з закінченням строків зберігання коштів на вкладах позивача, передбачених договорами, позивач 23.01.2015 року звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» з заявою-вимогою про повернення вкладів за договорами банківського вкладу «Пенсійний» (391-550) № ПСГ (391(6104) від 15.11.2011 року, строком зберігання до 13.12.2012 р. у розмірі 4500 грн., Договір банківського строкового вкладу «Пенсійний» (391-550) № ПСГ (391)7287 від 07.12.2011 року, строком зберігання договором банківського строкового вкладу «Тавриці-21» T214755 від 31.05.2012 року. (а.с. 17).

За зверненням позивачки вона отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика»174 936,16 грн.

Листом від 19.12.2013 року відповідач відмовив ОСОБА_2 у видачі депозитних коштів посилаючись на те, що він перебуває в стані ліквідації, разом з тим визнав кредиторську заборгованість перед позивачем в розмірі 246 858,32 грн. та визнав її кредитором.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача виходив з того, що термін дії депозитних договорів укладених між сторонами закінчився, банк своїх зобов'язань не виконав і з цих підстав стягнув з відповідача заборгованість за договорами вкладів.

Однак з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 "Про судове рішення в цивільній справі" від 18.12.2009 р.рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, іцо підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судова колегія встановила, що 20 березня 2013 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 97, керуючись вимогами статей 7, 15 Закону України «Про Національний банк України», ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статті 39-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», глави 1 розділу III Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2012р. (зі змінами), Правління Національного банку України, постановлено рішення про відкликання банківської ліцензії в АТ «БАНК «ТАВРИКА» та ліквідацію останнього.

Згідно з вказаною Постановою Правління Національного банку України Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2013 року прийнято Рішення №18 щодо призначення проведення ліквідаційної процедури в АТ «БАНК «ТАВРИКА» уповноваженої особи Фонду Соловйової Наталії Анатоліївни з 21 березня 2013 року.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2013 року прийнято Рішення №17 про початок здійснення процедури ліквідації АТ «БАНК «ТАВРИКА».

Згідно Рішень № 5 від 13.02.2014 року та № 37 від 17.02.2015р Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено процедуру ліквідації АТ «БАНК «ТАВРИКА» до 20.03.2016р.

02 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення №50 згідно якого призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК «ТАВРИКА» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Караченцева Артема Юрійовича.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути більшою 200000 гривень.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 31.01.2013р. та 27.02.2013р. року було повернуто Позивачу частину банківського вкладу у розмірі 25 063,84 грн. через банк-агент АТ «ІМЕКСБАНК», та частину банківського вкладу у розмірі 174 936,16 грн. через банк-агент АТ « Райффайзен Банк Аваль», загалом 200 000 гривень, про що не заперечувала ОСОБА_2 та її представник.

Згідно з главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 110 Цивільного кодексу України особливість ліквідації банків встановлюється законом про банки і банківську діяльність.

Ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що банк може бути ліквідований: за рішенням власників банку або у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, у процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово.

Ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

Під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури у зв'язку з невідповідністю цієї процедури порядку задоволення вимог кредиторів, встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Встановлено, що АТ «БАНК «ТАВРИКА» знаходиться на стадії ліквідації і в ньому здійснюється ліквідаційна процедура, а тому Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону.

Процедура ліквідації банківської установи, зокрема повернення коштів вкладникам неплатоспроможного банку, здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 26, 45, 52.

Приймання вимог кредиторів для їх подальшого акцептування здійснювалось АТ «БАНК «ТАВРИКА» відповідно до вимог частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,протягом ЗО днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії на своєму офіційному сайті, а також у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» 26.03.2013 року - у термін з 26.03.2013 року по 25.04.2013 року.

ОСОБА_2 подала до банку дві заяви вхідний № 11-02/42 № 11-02/43 від 27.03.2013 року про визнання кредитором. Вказані заяви були розглянуті в порядку визначеному статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про результати розгляду якої, їй в терміни визначені законодавством і було направлено лист вихідний № 6443/4 від 11.07.2013 р. і ОСОБА_2 включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів і її вимоги підлягають задоволенню згідно із статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у 4 чергу, про що й зазначено в листі вихідний №4919/4 від 11.07.2013 р.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, не прийняв до уваги правові норми, що регулюють відповідні правовідносини, які склались між сторонами зазначеного спору під час ліквідаційної процедури банку.

Враховуючи викладене судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2015 р. підлягає скасуванню а в задоволенні позову ОСОБА_2 належіть відмовити.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 2 ст. 307, ст. 309, ст.ст. 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Караченцева Артема Юрійовича уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК-ТАВРИКА»- задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2015 р. - скасувати, та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_2

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий

Судді