Справа № 462/4468/14 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/586/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника позивача Жаба О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2014 року у справі за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування шкоди у порядку регресу,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним заочним рішенням у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач ВВДФССНВВ та ПЗ у м. Львові в особі начальника А.Л. Боднарчук.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового про те, що чинним законодавством не передбачено регресного права Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України як страховика за обов"язковим особистим страхуванням на вимогу до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому, оскільки відповідно до ст.21 Основ законодавства України про загальнообов"язкове державне соціальне страхування внески на загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань сплачує виключно роботодавець. Вказує на те, що оскільки ВВДФССНВ в м. Львові за рахунок коштів Фонду проведено страхові виплати, що знаходяться в безпосередньому причинному зв"язку з діями осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 правовідносини з якими не охоплюються сферою загальнообов"язкового державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, то кошти, що витрачені ВВД ФССНВВ в м.Львові є шкодою в розумінні ст.1166 ЦК України. Зазначає, що зважаючи на те, що протиправні винні дії третьої особи призвели до втрати працездатності потерпілої на виробництві ОСОБА_6 (на 40% згідно акту огляду МСЕК) та до заподіяння збитків ВВД ФССНВВ в м.Львові, які не покриваються за рахунок страхових внесків, ВВДФССНВВ в м.Львові зобов"язане відшкодувати такі збитки шляхом подання регресних вимог до заподіювачів шкоди, в даному випадку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з метою збереження своїх фінансових ресурсів. Враховуючи наведене, апелянт зазначає, що суд першої інстанції з"ясував обставини справи, які входять до предмета доказування, однак невірно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового рішення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ВВДФССНВВ у м. Львові суму завданих збитків в розмірі 95 860,44 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача Жаба О.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 23.10.2012 р. (а.с. 39, 40), який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17.05.2013 р. (а.с.41) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6,12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_3 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а ОСОБА_4 призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Актом спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 26.04.2008 р. о 10.20 год. в філії - Львівське міське відділення № 6319 ВАТ "Державний ощадний банк України" від 08.07.2008р. встановлено, що груповий нещасний випадок з смертельним наслідком із завідувачем ОСОБА_7 та старшим касиром ОСОБА_6 ТВБВ № 6319/003 філії - Львівське міське відділення № 6319 ВАТ "Державний ощадний банк України" стався під час виконання ними трудових обов'язків і такий пов'язаний із виробництвом (а.с.34-36).

Актом №2 про нещасний випадок, пов"язаний з виробництвом встановлено, що в результаті розбійного нападу старший касир ОСОБА_6 отримала важку травму-вогнепальне поранення плеча, грудної клітки, живота, правої легені, діафрагми, печінки, жовчного міхура. Геморагічний шок ІІ-ІІІ ст.(а.с.32-33).

Згідно із випискою з акту огляду МСЕК про результати визначення втрати професійної працездатності у відсотках серії ЛВА -2 № 025301 від 18.12.2008 р. ОСОБА_6 встановлено 60 відсотків стійкої втрати працездатності у зв'язку з травмою, отриманою 26.04.2008 р. (а. с. 12).

Відповідно до виписок з акту огляду МСЕК про результати визначення втрати професійної працездатності у відсотках серії ЛВА -2 № 025303 від 17.12.2009 р., ЛВА -2 № 028128 від 05.01.2011 р., ЛВА -2 № 025308 від 22.12.2011 р., ААА № 109510 від 11.12.2013 р. ОСОБА_6 встановлено 40 відсотків стійкої втрати працездатності у зв'язку з травмою, отриманою 26.04.2008 р. (а. с. 8-11).

Постановами начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові від 16.03.2009р., 15.01.2010 р., 15.12.2011 р., 11.01.2012 р. та 20.12.2013 р. ОСОБА_6 взято на облік з 18.12.2008 р., зареєстровано страховий випадок з датою початку виплат з 18.12.2008 р., призначено одноразову допомогу в сумі 40140 грн. та щомісячну грошову допомогу, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку у розмірі 60 % від середнього заробітку у період з квітня 2009р. по січень 2010 р. та надалі по 40 % від середнього заробітку щомісячно (а.с. 13-26).

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що ОСОБА_6 (нове прізвище Бурбан) у період з березня 2009р. по березень 2014 р. виплачено коштів на загальну суму 95860,44 грн. з них 40140грн. одноразова допомога у зв"язку з стійкою тратою професійної працездатності (а.с.5-6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не передбачено право Фонду, який здійснив страхову виплату застрахованій особі, зворотної вимоги до винної особи, а таке право згідно ст. 993 ЦК України до страховика переходить лише у разі виплати ним страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п.п.9,10 ч.1 ст.1 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" страховик це Фонд соціального страхування України; соціальним страхуванням від нещасних випадків є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.

Відповідно до ст.2 Закону законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Частинами 2, 3 ст.4 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Фонд, якщо інше не передбачено законами України, не може займатися іншою діяльністю, крім тієї, для якої його створено, та використовувати свої кошти на цілі, не пов'язані з цією діяльністю.

Статтею 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування до видів загальнообов'язкового державного соціального страхування віднесено страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Отже, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності належить до сфери обов'язкового особистого страхування як різновиду страхування відповідно до пункту 1 частини 1 статті 980 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" застрахована особа це фізична особа, яка відповідно до

законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхові кошти - кошти, які формуються за рахунок сплати

єдиного внеску та надходжень від фінансових санкцій (штрафів та

пені), що застосовуються відповідно до закону; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Загальні умови відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена правова норма міститься у главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої іншою особою у зв'язку з вчиненням деліктних дій.

У ст. 10 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначені права, обов'язки та відповідальність Фонду соціального страхування України серед яких не передбачено права Фонду, який здійснив страхову виплату застрахованій особі за договором особистого соціального страхування, зворотної вимоги до винної особи. Таке право, про яке зазначено в статті 993 ЦК України, до страховика переходить лише в разі сплати ним страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Тобто, здійснення органами Фонду соціального страхування страхових виплат застрахованій особі за договором особистого соціального страхування у разі настання страхового випадку не є шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а тому Фонд та його територіальні органи не набувають права зворотної вимоги (регресу) до особи, з вини якої було завдано шкоду, що передбачене статтею 1191 ЦК України.

За загальними правилами страхування можливість застосування страховиком права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, обмежене рамками майнового страхування. В разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) страховик не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

В особистому страхуванні страховик не може реалізувати своє право на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому за договором загальнообов'язкового державного соціального страхування страхових сум, оскільки ст. 515 ЦК України не допускає заміни кредитора у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно оцінив всі обставини справи в їх сукупності; дослідив, встановив та надав юридичну оцінку наданим доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що твердження апелянта, про те, що кошти, які виплачені ВВДФССНВВ в м. Львові є шкодою в розумінні ст.1166 ЦК України не знайшли свого підтвердження у вищенаведених законодавчих актах.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду, яке відповідає вимогам як матеріального так і процесуального права і ухвалене на повно і всебічно з"ясованих обставинах справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін, якщо таке ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин