АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2.,

представника відповідача ГрабовськогоО.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» про зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між позивачем та відповідачем 21.03.2012 було укладено договір №1-24 DDTN щодо обслуговування на умовах пакету продуктів «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування, на умовах, визначених в договорі. На день подачі позову на рахунку позивача обліковується сума коштів у розмірі 520 187,87 доларів США. На звернення позивача про повернення коштів відповідач відмовив, посилаючись на Постанову Національного банку України від 03.06.2015 року № 354.

Тому, позивач просив суд зобов'язати відповідача видати позивачу відповідно до договору від 21.03.2012 №1-24 DDTN щодо обслуговування на умовах пакету продуктів «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування, одноразовою операцією через касу, готівкою у валюті рахунку суму коштів у розмірі 520 187,87 доларів США з поточного (мультивалютного) рахунку НОМЕР_1

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» видати ОСОБА_4 за договором від 21.03.2012 року №1-24 DDTN щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування кошти в розмірі 520 187 доларів США 87 центів.Вирішено питання судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зокрема вказує, що банк в своїх діях керувався положеннями нормативно-правового акту НБУ та відповідно жодним чином не порушував права позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивачав судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Слід зауважити, що рішення суду фактично оскаржено відповідачем лише в частині задоволення вимог.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що банком було порушено умови договору щодо повернення належних позивачу коштів на його вимогу.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом,що відповідно до договору №1-24 DDTN щодо обслуговування на умовах пакету продуктів «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування, укладеному 21.03.2012 між позивачем та відповідачем, позивач розмістив кошти у розмірі 520 187,87 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача.

07.07.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, що підтверджується відповідною заявою, проте, відповідачем кошти не повернуто.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпоряджатися цими коштами.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України закріплено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається зі змісту вищенаведених норм та з урахуванням характеру правовідносин клієнта та банку, єдиною підставою для обмеження права клієнта розпоряджатися належними йому коштами на власному рахунку, є відповідний закон або рішення суду.

Крім того, Закон України «Про національний банк України», встановлює, що нормативно правові акти Національного банку України видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідач не виконав вимогу позивача та не повернув (не перерахував) суму, яка знаходилась на його банківському рахунку, а тому є цілком правомірним висновок суду про зобов'язання відповідача видати позивачу суму невиплачених коштів в розмірі 520 187,87 доларів США.

Посилання апелянта на те, що суд залишив поза увагою ту обставину, що п.п.10 п.6 постанови Правління Національного банку України від 03.06.2015 № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України, встановлено обмеження для банків щодо видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати, у зв'язку з чим банк не мав змоги виконати вимогу позивача, є безпідставними виходячи з наступного.

Так, зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови Правління НБУ є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Відносини банку та володільця рахунку передбачені главою 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів урегульовано ст.ст. 1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.2 ст. 1060 ЦК України), тому суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку про повернення належних позивачу коштів які знаходяться на його рахунку.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача судового збору у розмірі 3 654,00 грн., спростовується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Офіційний курс НБУ гривні до долару США, станом на 18.08.2015, становить 2201,8809 грн. за 100 доларів США, що становить 11 453 917,35 грн. за 520 187,87 доларів США.

Таким чином, суд першої інстанції з огляду на задоволення вимог майнового характеру, обґрунтовано стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

З вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть вплинути на законність і справедливість ухваленого судом рішення.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді