Справа № 352/206/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1165/2015
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Кредобанк» про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 20 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду від 20 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Кредобанк» про визнання договору поруки припиненим - відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального права.

Зазначає, що умовами кредитного договору та додаткових угод №1, №2, №3 до кредитного договору №70F/2008 укладеного 16.04.2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Кредобанк», без згоди поручителя було змінено строк дії кредитного договору та процентну ставку в бік збільшення, що призвело до збільшення об'єму зобов'язання, за яким поручалась апелянт ОСОБА_2 згідно договору поруки від 20.03.2009 року.

Жодних додаткових угод до договору поруки та погоджень щодо зміни умов основного кредитного договору з поручителем не укладалось. За таких обставин, на думку апелянта, порука апелянта припинилась з підстав визначених ч.1 ст. 559 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_2 просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Кредобанк», будучи належно повідомленим про розгляд справи, не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника ОСОБА_2- ОСОБА_3 дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 16.04.2008 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №70F/2008, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 47800 доларів США зі сплатою 9,92% річних, терміном повернення до 01.04.2018 року (а.с.6-8).

Судом також встановлено, що в подальшому між банком та позичальником було укладено додаткові договори до кредитного договору №70F/2008, а саме додатковий договір №1 від 30.03.2009 року про зміну процентної ставки до 8,635%; додатковий договір №2 від 18.08.2010 року про збільшення дії кредитного договору до 01.04.2028 року, додатковий договір №3 від 16.10.2013 року про встановлення з жовтня 2013 року процентної ставки в розмірі 9% річних (а.с.9-13).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором №70F/2008 та додатковими договорами до нього, між ВАТ «Кредобанк» , ОСОБА_4 та поручителем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №70F/2008-Р, згідно з яким остання взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4 (а.с.5).

Зазначених обставин сторони не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим з підстав ч.1 ст.559 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору поруки сторони передбачили можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Так, згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу вказаної норми підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

Пунктом 2.6 договору поруки №70F/2008-Р від 30.03.2009 року сторони передбачили, що у випадку зменшення або збільшення процентної ставки за кредитним договором поручитель несе відповідальність з урахуванням цих змін. Пунктом 4.7 договору поруки також було встановлено, що при продовженні (пролонгації) дії кредитного договору договір поруки не потребує пролонгації і є дійсним до повного виконання зобов'язань по кредитному договору, у забезпечення якого надана порука.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» роз'яснено, що коли в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, зазначені умови договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які на час укладення угоди були вільними у визначенні зобов'язань та будь-яких інших умов своїх взаємин, що не суперечать законодавству України.

Підстав, для визнання договору поруки припиненим, з підстав заявлених позивачем не встановлено.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв