Справа № 189/2392/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.04.2015 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретареві Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком на АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що за нею відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.2002 року зареєстровано право власності на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрована колишня невістка позивачки - ОСОБА_2, яка з грудня 2013 року та на теперішній час в ньому не проживає, її місце перебування невідоме. На підставі викладеного позивачка просить ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком на АДРЕСА_1.

Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивачки та її представника, відповідачки, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності.

Представник позивачки позов підтримали та просять його задовольнити.

Відповідачка не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину № 275, виданого 11.01.2002 року державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (а.с. 4).

Крім того, з копії технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду вбачається, що ОСОБА_1 являється власником будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.5-7)

Як вбачається з копії рішення Покровського районного суду від 24.06.2014 року, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, розірвано (а.с.8).

З копії акту обстеження на предмет підтвердження факту проживання ОСОБА_2, виданого 16 вересня 2014 року видно, що ОСОБА_2 з грудня 2013 року по даний час за місцем реєстрації не проживає (а.с.9).

Згідно копії довідки, виданої виконкомом Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області вбачається, що позивачка дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Отже, позивачка, відповідно до ст. 10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1, відповідачка не проживає з грудня 2013 року.

За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки позивачка, як встановлено судом, є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212 -215, 218, 224 -233 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С. Пустовар