У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «КБФ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсацію за невикористані відпустки та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 9 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив і просив стягнути на свою користь з товариства з обмеженою відповідальністю «КБФ» (далі - ТОВ «КБФ») 58 752 грн 40 коп., з яких: 49 862 грн 40 коп. - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2013 року по 14 березня 2014 року, 8 890 грн. - невиплачена компенсація за невикористані відпустки за 2012 - 2014 роки, а також 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що 7 травня 2012 року його було незаконно звільнено із займаної посади начальника відділу експортно-імпортних операцій ТОВ «КБФ» за скороченням штату підприємства. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року, його було поновлено на раніше займаній посаді та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 8 травня 2012 року по 22 січня 2013 року у сумі 22 057 грн 86 коп. Після поновлення його на роботі з 30 жовтня 2013 року, наказом від 14 березня 2014 року № 44-к він був звільнений з роботи за згодою сторін, але необхідного грошового розрахунку з ним проведено не було, у зв'язку з цим він вимушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення належних йому сум.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 9 вересня 2014 року, в яке було внесено зміни ухвалою цього ж суду від 9 вересня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на його користь з ТОВ «КБФ» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2013 року по 29 жовтня 2013 року у сумі 26 355 грн 84 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Стягнуто з ТОВ «КБФ» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2013 року по 29 жовтня 2013 року у сумі 26 355 грн 84 коп., заробітну плату за період з 30 жовтня 2013 року по 4 грудня 2013 року у сумі 3 132 грн 50 коп., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 3 613 грн 58 коп. та 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення його позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки, а також в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, і, не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана