Справа № 303/2184/15-ц
№ 2/303/1437/15
Рядок стат.звіту - 52
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Гутій О.В., при секретарі Іванчо Л.М., з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача Пішковцій Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Точприлад» про визнання незаконним наказу про звільнення та внесення змін в трудову книжку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Точприлад» про визнання незаконним наказу про звільнення та внесення змін в трудову книжку.

Позов мотивує тим, що вона, ОСОБА_1, офіційно працювала у ВАТ Мукачівський завод «Точприлад» на посаді слюсара-складальника радіоелектронної апаратури та приладів третього розряду. 30.06.2014 року керівником підприємства їй було повідомлено, що 01.07.2014 року потрібно підійти на роботу та підписати заяву про звільнення у відповідності до ст. 40 КЗпП України, тобто у зв'язку зі зміною в організації в зв'язку з реорганізацією товариства. 01.07.2014 року позивачем було підписано заяву, попередньо з якою ознайомитися їй не дали, після чого видали на руки трудову книжку та 2 000 гривень вказавши, що за залишком коштів необхідно підійти пізніше, приблизно 09.07.2014 року. Вийшовши з роботи позивач помітила, що в трудовій книжці наявний запис №23 від 01.07.2014 року, де зазначено, що її було звільнено з роботи за угодою сторін, відповідно до наказу №745 від 01.07.2014 року, що не відповідає дійсності та вважає, що її було введено в оману. Звернувшись до керівництва, щоб розібратись в ситуації, їй було повідомлено, що звільнення законне про що вона і підписалась. Після прохання про надання наказу про звільнення та копії заяви позивачу було відмовлено. У зв'язку з цим просить визнати незаконним та скасуавти наказ № 745 від 01.07.2014 року про звільнення її з роботи за угодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України, змінити формулювпання причин звільнення у трудовій книжці № НОМЕР_1, де зазначити «Звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП», а також просить стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу в розммірі 5 899,80 гривень, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 8 780,80 гривень та моральну шкоду у розмірі 500 гривень.

Крім того, зазначила, що пропустила строк звернення із позовом до суду через те, що вона неодноразово зверталася з даним позовом до суду, однак справа по суті не розглядалася до цього часу, що є порушенням її прав, а тому просить визнати поважними причини пропуску строку повторного звернення до суду з позовною заявою, продовживши даний строк.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали і просили його задоволити з мотивів, викладених у позовній заяві. Крім того, в судовому засіданні зменшили позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 8 780,90 гривень на 6 036,8 гривень.

Представник відповідача Пішковцій Т.В. в судовому засіданні позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити з підстав, викладених у запереченні. Зазначила, що строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів у справах про звільнення є місячний строк з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, а вказаний строк позивачем було пропущено.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

У судовому засіданні належними доказами встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 22.07.1997 року прийнято на роботу у Мукачівський завод «Точприлад» учнем намотувальника котушок для електроприладів і апаратів на дільницю 09. На посаді слюсара-складальника радіоелектронної апаратури та приладів третього розряду працювала з 12.05.2008 року (а.с. 6).

01.07.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голови правління ПАТ Мукачівський завод «Точприлад» із заявою про звільнення її з роботи за угодою сторін з 01.07.2014 року (а.с. 33).

Згідно наказу № 745 від 01.07.2014 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 01.07.2014 року за угодою сторін на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України, про що було зроблено відповідний запис у трудовий книжці (а.с. 6, 34).

Як вбачається з копії книги обліку трудових книжок трудову книжку позивач отримала 01.07.2014 року (а.с. 50).

Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду трудових спорів», при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України, договір припиняється в строк, визначений сторонами, та анулювання такої домовленості можливе лише за згодою сторін.

Позивач, посилаючись на те, що її було звільнено незаконно, оскільки її було введено в оману щодо підстав звільнення, всупереч вимогам ст.ст. 10,11,59,60 ЦПК України, згідно яких суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна з сторін зобов'язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, не довела, що її звільнення відбулося з порушенням вимог законодавства.

У зв'язку з цим, підстав для визнання незаконним та скасування наказу № 745 від 01.07.2014 року про звільнення позивача та зміни формулювання причин звільнення у трудові книжці немає.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь вихідної допомоги у розмірі 5 899,80 гривень, суд приходить до такого висновку.

Положеннями ст. 44 КЗпП України встановлено у яких випадках працівникові виплачується вихідна допомога, зокрема при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

При припинення трудового договору за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП) вихідна допомога працівникові не виплачується, а тому підстави для задоволення цієї позовної вимоги також відсутні.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати робітнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у терміни, передбачені в статті ст. 116 Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з видаткових касових ордерів від 01 липня 2014 року ОСОБА_1 було сплачено 1 726 гривень та 667,00 гривень, видаткового касового ордеру від 10.09.2014 року -187,17 гривень та платіжної відомості №289 за червень 2014 року (а.с. 35,36,40,41). Отже, відповідачем було порушено строки розрахунку з позивачем.

Однак, відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Також, відповідно до рішення Коституційного суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Позивач пропустила строк, передбачений ст. 233 КЗпП України, звернення до суду, оскільки відповідач провів з нею повний розрахунок 26 вересня 2014 року, а до суду з позовом позивач звернулася 14 квітня 2015 року.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний (міський) суд може поновити ці строки. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Позивач як на поважну причину пропущення строків звернення до суду посилається на те, що вона звертається до суду з таким позовом повторно, так справа по суті не розглядалася до сих пір, і це вона вважає порушенням її прав.

Проте судом встановлено, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 23.09.2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Точприлад» про визнання незаконним наказу про звільнення та внесення змін в трудову книжку було залишено без розгляду, у зв'язку із повторною неявкою сторони позивача в засідання (а.с. а.с. 7).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14.11.2014 року вказану ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2014 року залишено без змін (а.с. 8-9).

В подальшому позивач повторно зверталася до суду з позовами про визнання незаконним наказу про звільнення та внесення змін у трудову книжку, однак ухвалами від 21 січня 2015 року та 25 лютого 2015 року позовну заяву було повернуто у зв'язку з не усуненням недоліків позовної заяви. Вказані ухвали позивач не оскаржував в апеляційному порядку (а.с. 13,14).

Вказане не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки сторона самостійно розпоряджається своїми правами щодо предмету спору, а тому такі строки не підлягають поновленню.

У зв'язку з цим, у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку слід також відмовити.

Крім того, з огляду на вищезазначене, позивач звернулася до суду з пропуском строків звернення, передбачених ст. 233 КЗпП України, і в частині позовних вимог щодо скасування наказу про звільнення, стягнення вихідної допомоги.

Щодо вимоги стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 500 гривень, то суд приходить до висновку, що дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки, позивач всупереч вимогам ст. ст. 10,1159,60 ЦПК України не довела, що така їй була завдана.

Таким чином позовні вимоги позивача є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 209, 215-218 ЦПК України, ст.ст. 36, 233-235 КЗпП України, суд,-

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Точприлад» про визнання незаконним наказу про звільнення та внесення змін в трудову книжку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.В.Гутій