Справа №486/1813/14-ц 23.06.2015 23.06.2015 23.06.2015
Провадження №22-ц/784/1499/15
Єдиний унікальний номер 486/1813/14-ц
Номер провадження 22-ц/784/1499/15
Головуючий у 1 інстанції Савін О.І.
Категорія 27 Доповідач Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Шолох З.Л., Коломієць В.В.

При секретарі Горенко Ю.В.

За участю позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

28 вересня 2014 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, суму вимог за яким неодноразово уточнювала, посилалась на те, що 27 червня 2013 року між сторонами було укладено договір позики на суму 20000 грн., про що в той же день була укладена розписка. Строк повернення боргу до 28 серпня 2013 року. Відповідач зобовязання за договором позики не виконав. Просила стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції 27400 грн., 3% річних 930,41 грн., та проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ 12762,00 грн. (а.с. 3-6, 59-60).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 41092,41 грн. Вирішено питання про судові витрати (а.с. 105-106).

В апеляційній скарзі на вказане рішення суду відповідач порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права, неповно зясував фактичні обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що судом не враховано, що договір позики укладено під час перебування у шлюбі з позивачкою, коли вони мали єдиний сімейний бюджет. Докази того, що гроші, яка передавала позивачка, належали їй особисто, у справи відсутні (а.с. 111-113).

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги. Просила її задовольнити.

Позивачка та її представник просили відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, позивачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.06.2013 року ОСОБА_5 отримав в борг від ОСОБА_1 20000 грн., які зобовязався повернути протягом двох місяців, що підтверджується розпискою. Зобовязання за договором позики не виконав.

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності позову та обґрунтованості вимог в частині стягнення процентів, інфляційних витрат та 3% річних.

З висновками суду можна погодитись частково.

Суд прийшов до вірного висновку про те, що між сторонами склалися правовідносини щодо договору позики від 27.06.2013 року, але при цьому поза увагою суду залишились наступні обставини.

Статтями 57, 61 СК України визначаються майно, яке підпадає під режим права особистої приватної та спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що сторони перебували між собою в шлюбі з 30.07.2005 року по 07.07.2014 року На час укладання договору позики проживали разом та мали спільний бюджет. Відповідач працював та отримував заробітну плату, крім того отримував щомісячно кошти на відшкодування шкоди, заподіяної здоровю, пенсійні виплати, видав позивачці довіреність на право користування відкритим на його імя рахунком в банку (а.с. 27, 34, 35, 79, 81).

Доказів того, що відповідач розпоряджався зазначеними коштами на власний розсуд та в своїх інтересах, у справі немає.

В справі відсутні належні та допустимі докази того, що 20000 грн., передані відповідачу позивачкою в борг, належали останній на праві особистої власності. Посилання позивачки на те, що вказані кошти вона отримала в борг від своєї матері, доказами, передбаченими законом, не підтверджені.

Отже, належить зробити висновок, що отримані від відповідачки як від своєї дружини, про що зазначено і в розписці, в борг 20000 грн. є спільною сумісною власністю сторін (а.с. 23).

З урахуванням наведеного та положень ст. 60 СК України слід прийти до висновку про те, що поверненню підлягає ? частина суми, зазначеної в розписці з відповідними нарахуваннями, передбаченими ст.ст. 625, 1048 ЦК України, тобто: основний борг з урахуванням індексу інфляції 13700 грн., 3% річних 465,20 грн., процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України 6381,00 грн., а всього 20546,20 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому з підстав, передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.06.2013 року в розмірі 20546 (двадцять тисяч пятсот сорок шість) грн.20 коп., яка складається з 13700 (тринадцять тисяч сімсот) грн. основний борг з урахуванням індексу інфляції, 3% річних в розмірі 465 (чотириста шістдесят пять) грн.20 коп., та процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України в розмірі 6381 (шість тисяч триста вісімдесят одна) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 205 (двісті пять) грн.46 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий, суддя Судді