Ухвала

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Мукачівського району в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації до Мукачівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», про визнання недійсним розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації № 549 від 27 жовтня 2006 року, визнання недійсним державного акта про право власності на землю, витребування земельної ділянки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року прокурор Мукачівського району звернувся до суду в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації (далі - Закарпатська ОДА) з позовом до Мукачівської районної державної адміністрації (далі - Мукачівська РДА), ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації № 549 від 27 жовтня 2006 року, визнання недійсним державного акта про право власності на землю, витребування земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно розпорядження Мукачівської РДА № 549 від 27 жовтня 2006 року затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1016 га для будівництва і обслуговування жилого будинку на АДРЕСА_1 за межами населених пунктів, на підставі вказаного розпорядження відповідач отримала державний акт про право власності на спірну земельну ділянку, яку в подальшому відчужила на користь ОСОБА_2

Посилаючись на те, що оскаржуване розпорядження Мукачівської РДА прийняте з перевищенням повноважень, із порушенням вимог ст. ст. 200, 21, 38, 39, 118 ЗК України, зокрема за відсутності належного проекту землеустрою та без зміни цільового призначення земельної ділянки, прокурор Мукачівського району просив позов задовольнити у повному обсязі.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Мукачівської РДА № 549 від 27 жовтня 2006 року.

Визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1016 га серії НОМЕР_1 виданого на ім'я ОСОБА_1

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1016 га для будівництва і обслуговування жилого будинку вартістю 33 906 грн, яка знаходиться в АДРЕСА_1 за межами населеного пункту та повернути в державну власність.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню, з таких підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що спірна земельна ділянка, яка була передана відповідачу на підставі оскаржуваного розпорядження Мукачівської РДА № 549 від 27 жовтня 2006 року для будівництва і обслуговування жилого будинку, знаходиться на АДРЕСА_1 за межами населених пунктів.

Згідно довідки управління Держкомзему у Мукачівському районі № 161 від 29 вересня 2006 року вказана земельна ділянка за категорією угідь відноситься до лісів та лісовкритих площ.

Відповідно до положень ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

За правилами ст. ст. 38, 39 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Отже, відповідачу ОСОБА_1 була надана земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку із земель лісового фонду, без попередньої зміни її цільового призначення, що є підставою для визнання недійсним відповідного розпорядження районної державної адміністрації.

Крім того відповідно до статті 9 Закону України від 17 червня 2004 року № 1808-IV «Про державну експертизу землевпорядної документації» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі.

За змістом ст. 43 Закону України від 9 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» у судовому порядку скасовуються розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства.

Видання головою державної адміністрації розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без висновку державної експертизи зазначеного проекту землеустрою суперечить законам України.

Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-11цс13.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки видання державною адміністрацією розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без висновку державної експертизи зазначеного проекту землеустрою суперечить положенням законів України, зокрема частині шостій статті 123 Земельного кодексу України та статті 9 Закону України від 17 червня 2004 року № 1808-IV «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Також є вірним висновок судів попередніх інстанцій щодо перевищення Мукачівською РДА наданих їй повноважень при розпорядженні спірною земельною ділянкою.

Таким чином висновки судів як першої так і апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При вирішенні спору судами обох інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ «ВіЕс Банк», які зводяться до того, що прокурором пропущено строк позовної давності, а спірна земельна ділянка є предметом іпотеки на увагу не заслуговують, й також не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних рішень судів немає, оскільки висновки судів про задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» відхилити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко