Справа № 346/3657/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1289/2015
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника позивача Рокецької С.В., представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про звернення стягнення за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 28.12.2007 року ОСОБА_5 отримала кредит в розмірі 300 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 28.12.2026 року. В забезпечення виконання зобов'язань, Банк та ОСОБА_6 28.12.2007 року уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме - будинок загальною площею 117,50 кв.м., житловою площею 65,40 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1. В порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 23.06.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 323 529, 09 грн. Позичальнику та іпотекодавцю надсилались вимоги про виконання порушеного зобов'язання. Однак, вимоги Банку не були виконані.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просив задовольнити позов, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, з укладенням від свого імені банку купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для предмету іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у будинку, та стягнути судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23.12.2014 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказав, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вартість предмета іпотеки перевищує суму боргу за кредитним договором. У зв'язку із порушенням умов кредитного договору, а саме - несвоєчасної та не в повному обсязі сплати чергових платежів, у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право на захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначив, що вирішуючи питання співмірності заборгованості за кредитним договором та вартості предмету іпотеки, в порушення ст.ст. 212-214, 303 ЦПК України, суд першої інстанції не взяв до уваги, що вартість предмета іпотеки оцінена станом на 28.12.2007 року, тоді як з позовом Банк звернувся у 2014 році. Суд першої інстанції у своєму рішенні не вмотивував обставини співмірності між розміром заборгованості та вартості предмета іпотеки і дійшов до передчасного висновку, що допущене порушення основного зобов'язання боржником не завдає збитків іпотекодержателю.

Також зазначив, відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», порядок розподілу коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до приорітету та розміру цих прав чи вимог. Решта коштів повертається іпотекодавцю.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Рішення судів у даній справі були предметом перегляду апеляційної та касаційної інстанції. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 лютого 2015 року скасовано, справа передана на новий розгляд до цього ж суду.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № IFА0GІ від 28.12.2007 року ОСОБА_5 отримала кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 300 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 28.12.2026 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5, ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 28.12.2007 року уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме - будинок загальною площею 117, 50 кв.м., житловою площею 65, 40 кв.м. в АДРЕСА_1. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки - 299 000 грн.

В порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 23.06.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 323 529, 09 грн. і складається із: 280 537, 18 грн. - заборгованість за кредитом; 13 023, 76 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 556, 41 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 29 411, 74 грн. - штраф (процентна складова).

22 травня 2014 року іпотекодавцю ОСОБА_4 було направлено повідомлення про наявну заборгованість за кредитним договором і вказано на те що у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги буде звернуто стягнення на предмет іпотеки і необхідно добровільно звільнити нерухоме майно, а саме житловий будинок, який є предметом іпотеки ( а.с. 15 - 20).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вартість предмета іпотеки перевищує суму боргу за кредитним договором, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання маєвиконуватись належним

чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

У ст. 11 вказаного Закону зазначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

В силу ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовільнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписами ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено у ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Так, за приписами цієї статті, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя.

Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

З договору іпотеки вбачається, що відповідно до п. 2.1.5 цього договору, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством (а.с. 28-30).

Згідно Договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та ЗУ «Про іпотеку», з інших підстав передбачених законодавством України.

Крім того, у п. 4.3 договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Так, у судовому засіданні встановлено, що кредитор ОСОБА_5 перед позивачем має заборгованість за кредитом станом на 23.06.2014р. у розмірі 323 529 гривень 09 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8-14). Відповідач ОСОБА_4 забезпечив виконання зобов'язань майном, переданим у іпотеку. Про невиконання умов договору ОСОБА_5 повідомлявся іпотекодавець ОСОБА_4 листом банку від 15.05.2014р. (а.с.15-20), що не оспорюється сторона у судовому засіданні. При тому банк попереджав його про необхідність повернення кредитних коштів у тридцятиденний строк та про наміри у разі невиконання зобов'язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом його продажу та обов'язку у цьому випадку звільнити житлове приміщення.

Отримання коштів за кредитним договором не оспорюється боржником ОСОБА_5, тому доводи представника відповідача, що відсутність відомостей про отримання кредиту не заслуговують на увагу.

Крім того, відсутність та розмір заборгованості за кредитом не спростовані відповідачем по справі. Відповідачем фактично визнається наявність заборгованості за кредитом як на день подання позову, так і на час ухвалення судового рішення, однак жодних доказів про її розмір з урахуванням несвоєчасності виплати, суду не надано і розрахунок, наданий позивачем, не спростовано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Реалізація предмета іпотеки за рішенням суду пердбачена ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та повинна бути проведена відповідно до цієї норми із встановленням початкової ціни реалізації у розмірі 299 000, 00 гривень, яка була погоджена сторонами у договорі іпотеки, що є суттєвою умовою договору.

Позивач разом із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки заявив вимогу про виселення. Згідно з частиною четвертою, ст. 109 Житлового кодексу України, статтей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену 18 березня 2015 року у справі № 6-39 цс15, відповідно до якої за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Оскільки позивач не зазначає відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке може бути надане відповідачу, то вимога про його виселення є необґрунтованою.

Крім того, позивач просив виселити також і інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку. Однак, у матеріалах справи також відсутні доказі про те, що будь-які інші особи проживають у цьому житловому приміщенні. А також позов до інших осіб не заявлявся, тому це питання не може бути вирішене судом.

Таким чином, колегія суддів встановила, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за договором про надання кредиту № IFА0GІ від 28 грудня 2007 року, в сумі 323 529 ( триста двадцять три тисячі п'ятсот двадцять дев'ять) грн. 09 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28 грудня 2007 року, а саме: будинок, зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 117,50 (сто сімнадцять цілих і п'ять десятих) кв.м., житловою площею 65,40 (шістдесят п'ять цілих і чотири десятих) кв.м., з належними господарськими будівлями та спорудами, а саме: сарай, вбиральня, огорожа, який знаходиться в по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, виданого державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області 30.08.1996 року за №1-2812, зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації за №1278, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предметів іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється у розмірі 299 000 (двісті дев'яносто дев'ять тисяч) гривень.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк