У Х В А Л А

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Григор'євої Л.І.,

Охрімчук Л.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинком та земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

встановила:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено: ОСОБА_4 вселено у будинок АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 здійснювати право користування Ѕ частиною будинку та Ѕ частиною земельної ділянки; зобов'язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 ключі, від наявності яких залежить вільний доступ ОСОБА_4 у спірний будинок; зобов'язано ОСОБА_3 забезпечити вільний доступ у спірний будинок осіб, які є членами сім'ї ОСОБА_4 та осіб, діючих за довіреністю від її імені.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який приєднався до касаційної скарги ОСОБА_3 відхилено. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року залишено без змін.

21 травня 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме, статей 331, 334, 357-358 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави ОСОБА_3 надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2012 року, від 22 травня 2013 року та ухвали Верховного Суду України від 10 березня 2010 року та від 1 грудня 2010 року, в яких, на думку заявниці по-іншому застосовані зазначені норми права.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_3, погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про те, що право власності ОСОБА_4 на належну їй Ѕ частину спірного будинку та земельної ділянки порушено діями відповідачки, яка перешкоджає вільному доступу та користуванню власністю. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суди дійшли висновку про відсутність порушення її прав оспорюваними договорами купівлі-продажу.

В той же час, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2012 року, від 22 травня 2013 року, які заявниця додала для порівняння, суд касаційної інстанції вирішував питання відносно наявності чи відсутності доказів щодо створення перешкод позивачам у користуванні їхньою власністю.

В ухвалах Верховного Суду України від 10 березня 2010 року та від 1 грудня 2010 року, суд розглядав спори щодо вселення членів сім'ї співвласників та надання згоди на це інших співвласників нерухомого майна.

Таким чином, в ухвалі, яку заявниця просить переглянути, та в ухвалі, які надані для порівняння, зазначені різні фактичні обставини.

Отже, виходячи із доводів заяви, змісту судового рішення касаційного суду, що переглядається та які надані для порівняння, відсутні підстави, які б свідчили про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені в заяві ОСОБА_3 доводи не вказують на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинком та земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк