Справа №476/332/15-ц 16.06.2015 16.06.2015 16.06.2015
Провадження №22-ц/784/1490/15
Єдиний унікальний номер 476/332/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/1490/15
Головуючий у 1 інстанції Патрик Ю.Ю.
Категорія 23 Доповідач Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Шолох З.Л., Коломієць В.В.

При секретарі Горенко Ю.В.

За участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення грошей, набутих без достатньої правової підстави, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 13 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

24 березня 2015 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідачки, посилався на те, що у жовтні 2013 між ними було досягнута договореність про взяття позивачем в оренду у відповідачки належної їй на праві власності земельної ділянки площею 8,34 га, яка розташована на території Нововасилівської сільської ради Єланецького району, кадастровий номер :01;000;0459. Умовою передачі в оренду землі відповідачка висунула вимогу про виплату їй орендної плати 25000 грн. ще до укладання договору оренди. Він погодився, і на протязі жовтня 2013 року травня 2014 року сплатив відповідачці вказану суму, про що маються її розписки. Договір оренди землі між ними укладений 17.09.2014 року. Вважав, що оскільки письмового договору оренди землі в період з жовтня 2013 року по травень 2014 року між ними не існувало, у нього не було правових підстав для передачі орендної плати, а у відповідачки не було правових підстав її отримувати. Посилаючись на те, що 25000 грн. відповідачкою отримано без достатньої правової підстави, просив стягнути їх в відповідачки (а.с.2).

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 13 травня 2015 року позов задоволений. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 25000 грн. та понесені судові витрати (а.с. 50).

В апеляційній скарзі на вказане рішення суду відповідачка порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення. Вважає, що суд невірно застосував норми матеріального права, неповно зясував фактичні обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що судом не враховано, що у 2104 році позивач використовував належну їй земельну ділянку (засіяв, зібрав урожай та отримав прибуток) та продовжує використовувати у 2015 році. Вважає, що таких обставин не можна стверджувати про безпідставне отримання майна (а.с. 55-56).

Відповідачка в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги. Просила її задовольнити.

Представник позивача просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідачки, представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наприкінці жовтня 2013 року сторони усно домовились про використання земельної ділянки відповідачки, не визначаючи термін дії такої домовленості, порядку та розміру оплати за її використання. Позивачем згідно наданих розписок протягом жовтня 2013 року травня 2014 року відповідачці передані грошові кошти: 7.10.2013 року - 18000 грн., 11.10.2013 року 3000 грн., 18.10.2013 року 500 грн., 11.12.2013 року 2000 грн., 30.12.2013 року 300 грн., 22.02.2014 року 500 грн., 20.05.2014 року 700 грн., що відповідачкою не оспорюється. Задовольняючи позов, суд виходив з того, що на момент передачі коштів між сторонами договір оренди укладений не був, а існувала усна домовленість про використання землі, що свідчить про набуття відповідачкою 25000 грн. без достатніх правових підстав.

З висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була взагалі відсутня (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду україни від 24.09.2014 року у справі № 6-122цс14, постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі № 6-100цс15).

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, у жовтні 2013 року сторони домовились укласти договір оренди земельної ділянки, належної позивачці на праві власності, за умови сплати позивачем відповідачці наперед орендної плати в розмірі 25000 грн. Вказану суму позивач сплатив відповідачці протягом жовтня 2013 року-травня 2014 року, про що мається письмовий документ та сторонами не заперечуються. 01 квітня 2014 року відповідачка видала позивачу довіреність представляти її інтереси як власника земельної ділянки, в тому числі надала право обробляти земельну ділянку (а.с. 5). 17 вересня 2014 року сторони уклали між собою письмовий договір оренди спірної земельної ділянки строком на три роки, який в той же день зареєстрували у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та підписали акт приймання-передачі земельної ділянки. Зазначений договір оренди недійсним не визнано (а.с. 57). Позивач користується земельною ділянкою з квітня 2014 року по теперішній час.

За таких обставин є помилковими висновки суду про те, що оспорювана сума отримана відповідачкою безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції були неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, невірно застосовані норми матеріального права, тому з підстав, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 13 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення грошей, набутих без достатньої правової підстави, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий, суддя Судді