Справа № 199/3877/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді: Руденко В.В.

при секретарі: Коломієць Я.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, приватного акціонерного товариства страхової компанії «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з даним позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У підтвердження своїх позовних вимог посилаються на те, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було встановлено, що 12.04.2011 року, приблизно о 20 годині 05 хвилин, ОСОБА_3, керуючи на підставі подорожнього листа № 1030 належним Дніпропетровському міському протитуберкульозному диспансеру автомобілем марки «ВАЗ-21703», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по проспекту імені газети Правда, з боку вул. Богдана Хмельницького у напрямку проспекту Воронцова. Під час руху ОСОБА_3 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров'я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам у районі будинку №34 на проспекті імені газети Правда при виникненні загрози для руху у вигляді пішохода ОСОБА_6, що перетинав проїжджу частину зліва направо по напрямку руху автомобіля, не вжив завчасно заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, а продовжував рух, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер. Вказаним вироком ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому було призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Цим же вироком ОСОБА_3 був звільнений від відбування призначеного покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», що набрав чинності 19.04.2014р.

Померлий ОСОБА_6 є батьком на теперішній час вже повнолітнього ОСОБА_1. В своєму позові позивач ОСОБА_1 зазначає, що ним при похованні батька були придбані вінок та корзина з квітами на суму 1450 грн. Білети для поїздок до суду, на той час неповнолітнім, ОСОБА_1 та його законним представником ОСОБА_8 щоразу сплачувались за власні кошти. Всього за на придбання білетів ними було витрачено 483,72 грн. Зі смертю батька ОСОБА_1 втратив годувальника, оскільки ОСОБА_8 з 05.01.2010р. встановлена 2 група інвалідності. До цього часу ОСОБА_8 є інвалідом, група встановлена до травня 2016 року. Посилаючись на норми ст.ст. 1195, 1200 ЦК України, ОСОБА_1 просить з відповідачів за період з 12.04.2011 року по 01.06.2015 року на його користь стягнути матеріальну шкоду у зв'язку із втратою годувальника одним платежем в розмірі 132735,00 грн. Також позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду в 500000,00 грн.

Позивач ОСОБА_2 є рідною сестрою загиблого ОСОБА_6 На поховання ОСОБА_6 нею були витрачені грошові кошти у розмірі 2986,40 грн. Грошові кошти, надані на поховання відповідачем ОСОБА_3 були витрачені на оплату катафалка для транспортування загиблого з м. Дніпропетровська до місця його поховання - Дніпропетровська обл., Покровський т-н, с. Орестопіль. Спричинену моральну шкоду вона оцінює в 200000,00 грн.

Також позивач ОСОБА_1 зазначає, оскільки слідством матеріали справи були розглянуті не всебічно - законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 два рази оскаржувалася постанова слідчого про закриття провадження у справі. Для обґрунтування доводів, викладених у скарзі, законним представником неповнолітнього ОСОБА_1 було подане клопотання до Харківського НДІСЕ про проведення фоноскопічного дослідження, а у подальшому - до Донецького НДІСЕ про проведення авто технічного дослідження. За проведення вказаних вище досліджень було сплачено 1069,32 грн. за дослідження у Харківському НДІСЕ, 10,69 грн. - комісія банка і 900,48 грн. у Донецькому НДІСЕ. Всього було сплачено 1980,49 грн. Вказані витрати позивачі також просять стягнути з відповідачів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що під час ДТП він виконував трудові обовязки, а тому шкоду, спричинену позивачам повинен відшкодовувати роботодавець - КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» ДОР.

Представник відповідача - комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» ДОР в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_3 під час скоєння ДТП не виконував свої трудові обов'язки по відношенню до комунального закладу. Крім того, вважає, що всю шкоду, як моральну так і матеріальну, спричинену позивачам, має відшкодувати страхова компанія відповідно до укладеного договору.

Представник відповідача - ПАТ СК «Українська пожежно-страхова компанія» до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином .

Вислухавши пояснення всіх учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в частині вимог щодо КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» ДОР та ПАТ СК «Українська пожежно-страхова компанія» , а повні вимоги ОСОБА_1щодо відповідача ОСОБА_3 та позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2015 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому було призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.Цим же вироком ОСОБА_3 був звільнений від відбування призначеного покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», що набрав чинності 19.04.2014р. Вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_3., 12.04.2011 приблизно о 20:05 годині, керуючи на підставі подорожнього листа № 1030 автомобілем «ВАЗ-21703», д/н НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить Дніпропетровському міському противотуберкульозному диспансеру, рухався по пр. ім. газети «Правда», з боку вул. Богдана Хмельницького у напрямку проспекту Воронцова в місті Дніпропетровську. Внаслідок порушення ним вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України, останній допустив наїзд на ОСОБА_6, батька позивача ОСОБА_1 та брата позивача ОСОБА_2, які були визнані потерпілими. Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер.

Данні обставини встановлені вироком суду від 12.02.2015 року, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, являється особою, яка на правомірних підставах володіла автомобілем, і враховуючи положення ст. 1172 ЦК України, згідно з якими юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, несе відповідальність за заподіяння шкоди. При цьому суд не приймає до уваги твердження представника КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради щодо не перебування ОСОБА_3 в трудових відносинах з останнім на час скоєння ДТП, оскільки вказані обставини встановлені вироком суду від 12.02.2015 року.

Цивільно-правова відповідальність КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» ДОРна момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у приватному акціонерному товаристві страхова компанія «Українська пожежно-страхова компанія» згідно Договору №ВТ-2064 від 14.04.2010 року, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 25000,00 грн., за шкоду, заподіяну життя та здоров'ю потерпілих становить 51000,00 грн. на одного потерпілого, франшиза 2% - 1100,00 грн.

Згідно ст 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положення ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції від 16.11.2008 року, яка були чинною на момент смерті потерпілого 12.04.2011 року) визначає підстави відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

За змістом вказаної норми, право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають соби, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання.

У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років; інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого.

Страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком такої дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

За умовами договору або за поданням одержувачів страхового відшкодування та за погодженням із страховиком таке відшкодування може бути виплачено у вигляді одноразової компенсації.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки наперед.

Станом на 13.04.2011 року середня заробітна плата була в розмірі 960,00 грн. в місячному розмірі. Отже, одноразовий платіж за три роки становить 34560,00 грн. Розмір подальшого місячного платежу за період з 12.04.2014 року по 01.06.2015 року становить 960 грн. Вказану матеріальну шкоду, пов'язану із втратою годувальника суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 з ПАТ СК «Українська пожежно-страхова компанія». Також підлягають задоволенню і вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з вказаного відповідача витрат на поховання, а саме вінка та корзини з квітами на суму 1450 грн., що підтверджено відповідними чеками.

Що стосується вимог ОСОБА_1 стосовно стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно п. 27.3. ст. 27 Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На думку суду, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України.

Суд дійшов висновку про необхідність покладення такого обов'язку на страхову компанію в рамках страхового платежу, зменшивши суму моральної шкоди, визначену позивачкої, розмір якої визначений без врахування вимог ст. 23 ЦК України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої , членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи , а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з принципу справедливості, розумності та виваженості. Суд враховує, той факт що позивач втратив батька, на утриманні якого перебував, є інвалідом, поніс значні моральні страждання, які носять триваючий характер, суд вважає, що позивач зазнав істотних негативних змін в особистому житті, переніс страждання пов"язані зі смертю рідної людини, з його похованням, проведенням ритуальних заходів і продовжує нести ці душевні страждання. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю.

Щодо морального відшкодування, суд вважає, що позивач безумовно зазнав моральних страждань через втрату рідної людини, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода має бути відшкодована.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру і обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, факту наявності винної поведінки потерпілого ОСОБА_6, яка виразилась у порушенні в стані алкогольного сп'яніння вимог п. 4.7, п. 4.10, п. «а» 4.14 Правил Дорожнього руху, вимог закону в цій частині, суд вважає, що розумний розмір моральної шкоди слід визначити у сумі 50000,00 грн., а не у тім розмірі, який визначено позивачем. З яких, з урахуванням розміру середньомісячної заробітної плати станом на 13.04.2011 року в розмірі 960 грн., страховою компанією повинно бути відшкодовано 11520,00 грн. (960 грн.* 12).

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, різницю між фактичним розміром шкоди, який складає 50000,00 грн. та страховою виплатою в розмірі 11520,00 грн., яка складає 38480,00 грн. суд вважає за необхідне стягнути з КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, як того вимагає норма ст. ст. 1172 ЦК України.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідачів витрат, які були сплачені за проведення дослідження у НДІСЕ в розмірі 1980,49 грн., а також щодо стягнення з відповідачів витрат на придбання білетів для поїздки до суду на засіданні в розмірі 483,72 грн., суд, керуючись, нормами ч. 1 ст. 124 КПК України, де зазначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. В даному випадку суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в цій частині оскільки стягнення судових витрат в кримінальному провадженні вирішуються в рамках цього провадження.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь матеріальної шкоди в розмірі 2986,40 грн., а також моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн., суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_3 відшкодував останній 3000,00 грн., які ними були витрачені поховання ОСОБА_6, а саме в розмірі 2986,40 грн. Доказів понесення ОСОБА_2 інших витрат, останньою суду не надано.

Крім того, відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Проте, позивачем ОСОБА_2 суду не надано доказів того, що вона проживала з померлим братом однією сім'єю, а тому норми Закону про стягнення моральної шкоди на її користь , на думку суду, до неї застосувати не є можливим.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір, а саме з приватного акційного товариства страхової компанії «Українська пожежно-страхова компанія» в розмірі 733,40 грн., а з комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради в розмірі 384,80 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 81, 84, 88, 209, 212 214 ЦПК України, ст.ст. 1167, 1168, 1172, 1188, 1200 ЦК України, ст.ст. 3, 22, 23 Закону України " Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, приватного акціонерного товариства страхової компанії «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства страхової компанії «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на поховання в розмірі 1450,00 грн., матеріальну шкоду у зв'язку із втратою годувальника одноразовим платежем за три роки за період з 12.04.2011 року по 12.04.2014 року в розмірі 34560,00 грн., з 13.04.2014 року по 26.05.2015 року щомісячно стягнути по 960 грн., а також моральну шкоду в розмірі 11520 грн.

Стягнути з комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 38480,00 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, приватного акціонерного товариства страхової компанії «Українська пожежно-страхова компанія», а також у позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, приватного акціонерного товариства страхової компанії «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,- відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства страхової компанії «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 733,40 гривень.

Стягнути з комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради на користь держави судовий збір у розмірі 384,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні,- у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: