Номер провадження: 22-ц/785/5222/15
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

встановила:

04 листопада 2013р. ОСОБА_3 звернувся до з позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, які складаються з житлового приміщення під літерою «В», загальною площею 56,8кв.м., літньої кухні під літерою «И», навісу під літерою «М».

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказав, що 11 квітня 1968р. він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4. 13 січня 1969р. тітка матері його дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вселила його у якості члена сім'ї в належне їй на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1, яке складалося із трьох кам'яних будинків, загальною площею 63,3кв.м. та надвірних споруд: літ. «З» сараю, огорожі 1-5 та мостіння.

ОСОБА_3 стверджував, що за згодою ОСОБА_5 він за час проживання у вказаному домоволодінні за власні кошти та своєю працею побудував житлове приміщення під літерою «В», літню кухню літ. «И», та вказані побудовані ним приміщення були відокремлені в самостійну квартиру, якій було привласнено окрему поштову адресу, а саме квартира АДРЕСА_1. З вказаного часу він разом із сім'єю постійно проживав та був зареєстрований за постійним місцем проживання у вказаній квартирі.

22 лютого 1986р. шлюб між ним та ОСОБА_4 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 вибула на постійне місце проживання в інше житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, а він залишився проживати за адресою: АДРЕСА_1.

20 вересня 1997р. він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, яка була вселена в квартиру АДРЕСА_1 як член його сім'ї. Жодних претензій або зауважень від ОСОБА_5 або інших фізичних, юридичних осіб та організацій, органів місцевого самоврядування, Одеської міської ради щодо проживання та користування вказаним житловим приміщенням на його адресу не надходило та ним не отримувалося.

У 2002р. побудована ним квартира була незаконно оформлена на ім'я інших осіб, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2011р. було встановлено, що він (ОСОБА_3) за час проживання у домоволодінні АДРЕСА_1, з дозволу власника цього будинку - ОСОБА_5, своєю працею та за власні кошти добудував житлове приміщення під літ «В», літню кухню під літ. «И», та з вказаного часу постійно проживав та був зареєстрований за постійним місцем проживання у вказаних приміщеннях.

10 січня 2013р. Інспекцією ДАБК в Одеській області ОСОБА_3 була видана Декларація № ОД 23 про готовність об'єкта до експлуатації, реконструкція житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, АДРЕСА_1, згідно якої було встановлено: вважати закінчений будівництвом об'єкт готовим до експлуатації, загальна площа будівлі літ «В» 56,8кв.м., житлова 302 кв. м., літня кухня літ «И», навіс літ. «М». Тому позивач ОСОБА_3 вважав, що він є власником побудованих ним та зданих в експлуатацію приміщень за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_3 помер.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2014р. було залучено до участі у справі в якості процесуального правонаступника позивача ОСОБА_3 його дружину - ОСОБА_2

ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву, в якій просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка ОСОБА_3 на 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, які складаються із житлового приміщення, визначеного у технічній документації під літ. «В» загальною площею 56,8кв.м. , житловою площею 30,2 кв.м., літньої кухні під літ. «И», навісу під літ. «М» (а.с.67-68).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 вказала, що будучи спадкоємцем першої черги за законом після померлого чоловіка ОСОБА_3, вона своєчасно звернулася до П'ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Листом від 28 квітня 2014р. її було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину після ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я ОСОБА_3, а також з урахуванням довідки № 438762.67.14 від 23 квітня 2013р., виданої КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, про відсутність державної реєстрації на частку домоволодіння.

Представник Одеської міської ради просив відмовити у задоволені позову.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015р. позов ОСОБА_2 задоволено.

Судом визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 на 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, які складаються з житлового приміщення під літерою «В», загальною площею 56,8кв.м., літньої кухні під літерою «И», навісу під літерою «М» (а.с.100-104).

Не погодившись з рішенням суду, Одеська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що судом першої інстанції в порушенні вимог матеріального і процесуального права безпідставно задоволено позов ОСОБА_2, що ОСОБА_3 право власності на частину домоволодіння не зареєстрував в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» згідно законодавства, що діяло до 01 січня 2013р., тому він не набув права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1, що не може бути підставою для задоволення позову і Декларація про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої ІДАБК в Одеській області від 10 січня 2012р.

Представник вказав, що слід відрізняти право спадкоємця на спадщину та право власності на нерухоме майно, що входить до складу цієї спадщини. Оскільки позивачка не набула право власності на нерухоме майно, захист її прав, шляхом визнання права власності, відповідно до ст. 392 ЦК України, є неможливим.

Представник також вказав, що позивачем у позовній заяві не вказано, яким чином Одеська міська рада порушила чи оспорює його право власності, що свідчить про пред'явлення позову до неналежного відповідача, та матеріали справи не містять постанови з нотаріальної контори, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння, і судом не було витребувано з нотаріальної контор спадкову справу після померлого ОСОБА_3 (а.с.109-115).

Справа розглянута у відсутності представника Одеської міської ради, який був належним чином неодноразово сповіщений про слухання справи в апеляційній інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольнивши позов ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_3 без будь-яких порушень закону збудував спірні приміщення, та після його смерті його дружина має право на отримання спадщини.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, який відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що з січня 1969р. ОСОБА_3 був вселений у якості члена сім'ї ОСОБА_5, яка є тіткою мати дружини ОСОБА_3, у належне їй на праві приватної власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складалося із трьох кам'яних будинків, загальною площею 63,3 кв. м. та надвірних споруд: літера «З» сараю, огорожі 1-5 та мостіння.

За час проживання у вказаному домоволодінні ОСОБА_3 з дозволу та за згодою власника ОСОБА_5, за власні кошти та своєю працею побудував житлове приміщення під літерою «В» та літню кухню літ. «И». Побудовані ним приміщення були відокремлені в самостійну квартиру, якій було привласнено окрему поштову адресу, а саме: квартира АДРЕСА_1.

Згідно Рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів № 1121 від 19.10.1990р. було затверджено акт комісії виконкому про прийняття до експлуатації житлового будинку під літерою «В» по АДРЕСА_1, затверджено акт комісії виконкому про прийняття до експлуатації прибудови літера «А» по АДРЕСА_1. Вказаним рішенням також було вирішено оформити право власності на домоволодіння літера «А1» та літ. «В» за ОСОБА_5 та видати свідоцтво про право власності замість правовстановлюючих документів. З вказаного часу ОСОБА_3 разом із сім'єю постійно проживав та був зареєстрований за постійним місцем проживання у вказаній квартирі.

22 лютого 1986р. було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка вибула на постійне місце проживання в інше житлове приміщення, а ОСОБА_3 залишився проживати за адресою: АДРЕСА_1.

20 вересня 1997р. ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, яка була вселена у квартиру АДРЕСА_1 як член сім'ї ОСОБА_3

Згідно висновку КП «ОМБТІ та РОН» квартира АДРЕСА_1, яка фактично належала ОСОБА_3 та складається із житлового приміщення визначеного у технічній документації житлове літера «В» та літньої кухні літера «И», складає 12/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2011р. було визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння НОМЕР_1, яке було видане 11 вересня 2001р. на ім'я ОСОБА_6 на 33/100 частки домоволодіння в частині права власності на спірну частку домоволодіння, яка складається із житлового приміщення визначеного у технічній документації під літерою «В» та літньої кухні, визначеної у технічній документації під літера «И» (а.с.5-6)..

Вказаним рішенням суду апеляційної інстанції було визнано, що саме ОСОБА_3 за час проживання у домоволодінні АДРЕСА_1, з дозволу і згоди власника цього будинку ОСОБА_5, своєю працею та за власні кошти добудував житлове приміщення під літерою «В», літню кухню під літ. «И», та з вказаного часу постійно проживав та був зареєстрований за постійним місцем проживання у вказаних приміщеннях. Рішення суду набрало чинності.

Слід зазначити, що ще 10 січня 2013р. Інспекцією ДАБК в Одеській області ОСОБА_3 була видана Декларація № ОД 23 про готовність об'єкта до експлуатації, реконструкція житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, АДРЕСА_1, згідно якої було встановлено: вважати закінчений будівництвом об'єкт готовим до експлуатації, загальна площа будівлі літ «В» 56,8кв.м., житлова 302 кв. м., літня кухня літ «И», навіс літера «М» (а.с.11).

Тому позивач ОСОБА_3 фактично є власником побудованих ним та зданих в експлуатацію приміщень за вказаною адресою, а після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на вищевказане майно спадкоємцем першої черги за законом на підставі ст. 1261 ЦК України є його дружина - ОСОБА_2, оскільки у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 не встиг завершити оформлення права власності на реконструйовані житлові будинки за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_2 звернулась до П'ятої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а також згідно довідки № 438762.67.14 від 23 квітня 2013 року, виданої КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, відповідно до якої був зроблений виділ 67/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 в самостійне за адресою: АДРЕСА_1, не надається можливим видати їй свідоцтво про право на спадщину на 33/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Вказане підтверджується листом Державного нотаріуса П'ятої державної нотаріальної контори на а.с. 69, та спростовує твердження апелянта, що матеріали справи не містять постанови з нотаріальної контори, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння, і судом не було витребувано з нотаріальної контор спадкову справу після померлого ОСОБА_3

Згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судове практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладених в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН A3. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999р. № 12/5- 126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що:

-оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992р. і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;

-по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992р., тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992р., могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992р., на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Позивач ОСОБА_2 в передбаченому законом порядку звернулася із заявою про прийнята спадщини, однак не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих судом сторонами доказів. На підставі ст.ст. 57- 60 ЦПК України, кожна сторона, за допомогою належних та допустимих доказів, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: І.П.Сидоренко

С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра