Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 311/781/15-ц головуючий у 1-й інстанції Степаненко Ю.А.
провадження № 22-ц/778/4600/15 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухарь С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником садівничих ділянок № 46 та №61, які знаходяться в Садівничому товаристві «Таврія», яке було створено в 1985 році для задоволення потреб працівників Автозаводу «Комунар» та зареєстровано в Василівській райдержадміністрації.

Належна йому земельна ділянка №46 межує з однієї сторони з ділянкою №45, власником якої є ОСОБА_3, а ділянка №61 межує з однієї сторони з ділянкою №62, яка виділена для господарчого двору, але, всупереч свого цільового призначення, самовільно використовується ОСОБА_4.

Право власності на належні йому земельні ділянки підтверджується Актами на право власності № серія ЗП 02-ВК0361, ділянка №46 серія ЗП 02-ВКО 392.

На протязі більше десяти років його сусідами: ОСОБА_3 та ОСОБА_5, шляхом виконання робіт по поліпшенню стану своїх ділянок, виконано та до цих пір виконуються земляні роботи на межі з його ділянками. Відповідачі, своїми недобросовісними діями створили загрозу зсуву землі та створили йому умови, які унеможливлюють використання ним своєї власності для задоволення його потреб.

Обробляти свої земельні ділянки він не має можливості, оскільки вони знаходяться під загрозою зсуву.

З метою усунення протиріч та конфліктних непорозумінь він неодноразово звертався до відповідачів з претензіями про добровільне усунення загрози, яка була створена їх діями, та усунення загрози руйнування шляхом зведення укріплюючої споруди (стіни), яка могла запобігти зсуву, та на засадах добросусідства припинити порушення його прав користування власністю, однак, порушення не були усунуті.

У зв'язку з зазначеним позивач просив суд: визнати дії відповідачів такими, що порушують право володіння власністю;зобов'язати ОСОБА_3, з метою усунення загрози зсуву та знищення земельної ділянки №46, яка належить ОСОБА_2, збудувати в термін до 30.04.2015 року укріплюючу стіну на довжину сумісної межі - 25 м. та на висоту стіни - 2 м. на ділянці №45, яка йому належить та межує з ділянкою №46, яка належить позивачеві; збов'язати ОСОБА_5 збудувати в термін до 30.04.2015 року укріплюючу стіну на ділянці № між 61 та 62 з метою усунення загрози зсуву та знищення земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2, довжиною - 25 м. та висотою - 2 м.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 04 червня 2015 року у задоволені позову відмовлено у звязку із недоведеністю позовних вимог .

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, що ОСОБА_2 є власником земельних ділянок №46 та №61, розташованих на території Садівничого товариства «Таврія», яке, в свою чергу, розташоване на території Верхньокриничанської сільської ради Василівського району Запорізької області, що підтверджується Державними актами на право приватної власності на землю, копії яких є у справі.

Земельною ділянкою № 45 в Садівничому товаристві «Таврія», яка є суміжною з земельною ділянкою № 46 позивача, користується відповідач ОСОБА_3 з 1997 року, який сплачує членські внески.

Земельною ділянкою № 62 в Садівничому товаристві «Таврія», яка є суміжною з земельною ділянкою № 61 позивача, користується відповідач ОСОБА_4 з 1991 року, який сплачує членські внески, що підтверджується членською книжкою, випискою з рішення засідання правління товариства від 10.05.1991 року, розпорядженням голови Василівської райдержадміністрації №780 від 14.12.2009 року, копії яких є у справі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечує, пояснював, що земельною ділянкою № 45 в Садівничому товаристві «Таврія», він користується , як член кооперативу без документів, але на нього оформлено членські книжки та саме він сплачує всі членські внески за користування цією ділянкою. Державного акту на землю він не має. Власник земельної ділянки ОСОБА_6, який продав йому земельну ділянку без оформлення, виїхав до Росії. Стверджує, що жодних дій, які б порушували право позивача користування належними йому земельними ділянками, він не вчиняв.

Відповідач ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_7 пояснили, що земельною ділянкою № 62 в Садівничому товаристві «Таврія» він користується на підставі членської книжки та сплачує всі членські внески за користування цією ділянкою. Державного акту на землю він не має. Стверджує, що жодних дій, які б порушували право позивача користування належними йому земельними ділянками, він не вчиняв.

ОСОБА_2, як власник зазначених земельних ділянок, має право, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321 ЦК України, ст.ст.78, 81,90 ЗК України, володіти, користуватися і розпоряджатися своїми земельними ділянками, його право приватної власності є непорушним. При цьому, відповідно до ч.1 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

За правилами ст. 319 ЦК України, всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч.2 ст.152 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставин, які передбачають звільнення від доказування у сторін не має.

Отже, позивач, як власник належних йому земельних ділянок, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Але, разом з тим, відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, він зобов'язаний в судовому засіданні довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, та надати докази на підтвердження свої позовних вимог, при цьому, ці докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку проте, що Позивач в позовній заяві та в судовому засіданні стверджував, що відповідачі своїми діями та бездіяльністю порушують ці вимоги, що призводить до руйнування належних йому земельних ділянок. Але, разом з тим, ОСОБА_2 не надав суду жодного належного та достатнього доказу, передбаченого ст.ст.58, 59 ЦПК України, на підтвердження своїх позовних вимог.

Надані позивачем ОСОБА_8 акти, складені ним претензії до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5,6) схема земельних ділянок (а.с.7), пенсійне посвідчення (а.с.8), заява на виконання вимог зборів, фотоілюстрації (а.с.18-19), лист Василівського районного відділу земельних ресурсів (а.с.20) не містить собі підтвердження того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять перешкоди позивачу у користуванні його земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_3 незаконно користується земельною ділянкою та він визнав, що виконував роботи по поліпшенню земельної ділянки № 45, не спростовують висновків суду про відсутність доказів, які підтверджують створення відповідачем перешкод позивачу у користуванні його земельною ділянкою.

Посилання в апеляцій скарзі проте, що ОСОБА_4 та його дружина у суді також підтвердили, що виконували земельні роботи на ділянці № 62 , що межує з його ділянкою № 61, а також що ОСОБА_4 змінив цільове призначення земельної ділянки, чим ухиляється від розміру податку не спростовують висновків суду про відсутність доказів, які підтверджують створення відповідачем перешкод позивачу у користуванні його земельною ділянкою.

Вапеляційній скарзі відповідно до вимог ст. 295 ЦПК, 303 України не заявляється клопотань про дослідження доказів, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, нових докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За правилами ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом статей 11,27,119, 130 ЦПК України, яка передбачає диспозитивність, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять в собі порушення судом першої інстанції норм матеріально та процесуального права, рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" в межах доводів апеляційної скарги підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді