У Х В А Л А

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сімоненко В.М.,Романюка Я.М., Яреми А.Г.,
розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Дніпро» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Дніпро» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Самарського районного суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Дніпро» (далі - ТОВ «ФК «Дніпро») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що наказом від 30 грудня 2013 року № 171 його було звільнено з посади директора відділення Футбольної академії ТОВ «ФК «Дніпро» на підставі пункту 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) - у зв'язку з втратою довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Посилаючись на те, що звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства, ОСОБА_4 просив поновити його на роботі та стягнути з ТОВ «ФК «Дніпро»середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 30 грудня 2013 року по день фактичного поновлення його на роботі.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено: визнано незаконним наказ (розпорядження) ТОВ «ФК «Дніпро» від 30 грудня 2013 року № 171 про звільнення ОСОБА_4, поновлено його на роботі на посаді директора відділення Футбольної академії ТОВ «ФК «Дніпро» та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 1 189 098 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

29 січня 2015 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області внесено виправлення в резолютивну частину рішення цього ж суду від 18 грудня 2014 року та вказано, що розмір стягнутого на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 983 049 грн 21 коп. замість 1 189 098 грн 63 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпро» відхилено, рішення та ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року ТОВ «ФК «Дніпро» порушує питання про перегляд судового рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасування судового рішення апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Для прикладу наявності неоднакового застосування зазначеної норми матеріального права ТОВ «ФК «Дніпро» посилається на ухвали Верховного Суду України від 19 березня 2002 року (справа № 6-3097 кс 01), 4 лютого 2009 року (справа № 6-13580 св 08) та 30 березня 2010 року (справа № 6-4029 св 10) , в яких зазначена норма застосована по іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, рішення в якій переглядається, встановлено, що ОСОБА_4 працював у відповідача на посаді директора відділення Футбольної академії ТОВ «ФК «Дніпро».

30 грудня 2013 року наказом № 171 позивача було звільнено з займаної посади на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Підставою для звільнення ОСОБА_4 стало підписання ним у липні 2012 року значної кількості договорів з футболістами, тренерами, адміністратором та іншими особами, що відноситься до компетенції генерального директора ТОВ «ФК «Дніпро».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд, з рішенням якого погодився й Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, керувався тим, що звільнення ОСОБА_4 з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України (у зв'язку із винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу) проведено з порушення вимог чинного законодавства, оскільки позивач не належав до категорії працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та матеріальні цінності.

Заявник зазначає, що суди касаційної інстанції під час розгляду аналогічних справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог, установлених фактичних обставин справ і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов неоднакових правових висновків.

У доданій до заяви ухвалі Верховного Суду України від 4 лютого 2009 року (справа № 6-13580 св 08) касаційний суд, залишаючи рішення судів попередніх інстанцій без змін в частині відмови в задоволенні позовних вимог особи про зміну відповідачем формулювання причини її звільнення з пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, виходив з того, що позивачка працювала на посаді головного бухгалтера, особисто нараховувала заробітну плату працівникам, отримувала кошти в банку, перевозила їх та видавала. Тому це рішення суду не свідчить про подібність правовідносин зі справою, заяву про перегляд рішень в якій подано ТОВ «ФК «Дніпро».

Не свідчать про неоднакове застосування судами касаційної інстанцій пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України й ухвали Верховного Суду України від 19 березня 2002 року та 30 березня 2010 року, оскільки ними також вирішено спір у справах з відмінними від справи, рішення в якій переглядаються, правовідносинами. Так, у справі № 6-4029 св 10 підставою для звільнення особи в зв'язку з втратою довір'я до неї з боку власника або уповноваженого ним органу з посади керуючого відділенням банку була авторизація операцій з купівлі готівкою іноземної валюти за курсом, що був вищим за встановлений, а у справі № 6-3097 кс 01 суд розглядав спір про звільнення особи на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв'язку з безпідставним виконанням нею функцій директора по обслуговуванню грошових і товарних цінностей.

За таких обставин, наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судами касаційної інстанції пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Дніпро» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:В.М. Сімоненко
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема