Провадження № 22-ц/783/2081/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді - Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: представника апелянта Галицького ВДВС ЛМУЮ - Зорена П.І.,

представника відповідача ГУ Державної казначейської служби України у

Львівській області - Стегнія А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство "Юстиція", Головного управління державної казначейської служби у Львівській області, Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про повернення сторін у стан, який існував до проведення торгів, -

встановила:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Галицького ВДВС ЛМУЮ на користь ОСОБА_4 205942,00 грн. та з ПП "СП "Юстиція" на користь ОСОБА_4 35584,78 грн. - сплачених в якості гарантійного внеску та 473,22 грн. додаткової суми винагороди.

Крім того, стягнено солідарно з Галицького ВДВС ЛМУЮ та ПП "СП "Юстиція" на користь ОСОБА_4 2420,00 грн..

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржив Галицький ВДВС ЛМУЮ в особі начальника Бойко О.В.. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного з'ясування обставин справи. Вказує, що при ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що до процедури реалізації майна на прилюдних торгах повинні застосуватися загальні норми щодо договору купівлі-продажу, а відтак визнання правочинів недійсними. Проте, на думку апелянта, судом при цьому не встановлено, що Галицький ВДВС ЛМУЮ не є стороною правочину, коштів від реалізації майна не отримував, а такі були перераховані стягувачу. Також, покликається в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не встановленого, що саме Галицький ВДВС ЛМУЮ не здійснював реалізації арештованого майна. При цьому, звертає увагу колегії суддів на той факт, що жодні дії державного виконавця у встановленому поряду не визнавались незаконними чи протиправними, а відтак підстав відшкодування шкоди, передбачених цивільним кодексом немає.

На підставі вище викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Галицького ВДВС ЛМУЮ 205942 грн. та в частині солідарного стягнення з Галицького ВДВС ЛМУЮ суми судового збору в розмірі 2420,00 грн..

В судове засідання з`явився представник відповідача ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області - Стегній А.В., та представник апелянта Галицького ВДВС ЛМУЮ - Зорена П.І., інші особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. На переконання колегії суддів наявних матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, що дає апеляційному суду право, ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу(далі-ЦПК) України, розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта - Галицького ВДВС ЛМУЮ - Зорена П.І. на підтримання скарги, представника відповідача - ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області - Стегнія А.В., який відав її вирішення на розгляду суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що немає підстав для її задоволення.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК Українипередбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину. А відтак на підставі ст. 216 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Матеріалами справи та судом встановлено, що з протоколу №03/670/12/а-1/1 від 19.02.2013 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - 15/100 частин нежитлових приміщень загальною площею 643, 6 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 19), переможцем аукціону став ОСОБА_4, який запропонував ціну в 242 000, 00 грн.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 було сплачено Галицькому ВДВС ЛМУЮ через рахунок ГУ ДКСУ у Львівській області 205 942,00 грн. за лот №1 (15/100 частин нежитлових приміщень загальною площею, 643, 6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1) та на рахунок ПП "Спеціалізоване підприємство "Юстиція" 35 584, 78 грн. гарантійного внеску і 473,22 грн. додаткової суми винагороди за послуги з реалізації майна(а.с. 20-22).

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10.09.2013 року, яке залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Львівської області та Вищому спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, визнано недійсним протокол №03/670/12/а/-1/1 від 19.02.2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме 15/100 частин нежитлових приміщень загальною площею 643, кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, скасовано свідоцтво про придбання вказаного майна та повернено це майно ПП "Спеціалізоване підприємство "Юстиція" для повторної реалізації та проведення торгів. (а.с. 6-18)

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦПК України). Сторонами такого правочину є покупець - учасник прилюдних торгів, яким може бути фізична особа чи юридична особа, і продавець ВДВС в особі спеціалізованої організації, що організовує та проводить прилюдні торги за договором із державною виконавчою службою.

Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Рішення суду першої інстанції про стягнення із відповідачів одержаних за недійсним правочином коштів є вірним, відповідає обставинам справи і грунтується на приписах наведеної вище норми матеріального права.

Доводи апелянта про те, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна не є правочином спростовуються чинним законодавством, не відповідають правовому висновку Верховного Суду України, який він зробив у справі №6-116цс12 від 24.10.2012 року. При цьому Верховний Суд України зазначив, що аналіз правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - переможця прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі - продажу майна на публічних торгах, свідчить про те, що це є правочином.

Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків, то рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М.Гриновець