Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1254/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Степанов С. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.05.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М, Суржика М.М.

при секретарі - Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 та за апеляційною скаргою державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд», третя особа - Міністерство економічного розвитку та торгівлі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ДП «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що з 18 січня 1985 року вона працювала в ДП «Дирекція КГЗКОР». 01 вересня 2014 року була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Станом на день звільнення підприємство мало перед нею заборгованість по заробітній платі за червень- вересень 2014 року в загальній сумі 7 586,50 грн. Проте, в порушення вимог ст.116 КЗпП України в день звільнення відповідач не розрахувався з нею. Лише 01 грудня 2014 року підприємство виплатило належні їй при звільненні кошти.

Посилаючись на ст.117, 237-1 КЗпП України просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10 622, 72 грн. та на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав - 3 000 грн. (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 05 березня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - Міністерство економічного розвитку та торгівлі (а.с.43).

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «КЗГКОР» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 10 290,76 грн. В задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовлено, розподілено судові витрати (а.с.73-74).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, рішення суду позивачем не оскаржується (а.с.89-90).

В апеляційній скарзі ДП «Криворізький гірничо-збагачувальний комбінат окислених руд» просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги. Посилається на те, що вина підприємства у затримці виплати заробітної плати відсутня, оскільки підприємство фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, яке з липня по листопад 2014 року було призупинено. В листопаді 2014 року підприємство отримало кошти з Державного бюджету на виплату зарплати, після чого позивачу виплачено заборгованість 28 листопада 2014 року, а також позивачу нарахована та виплачена 09 грудня 2014 року компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 307 грн. 40 коп.. Суд не врахував, що підприємство в період з 01 серпня 2014 року по 01 грудня 2014 року працювало на умовах неповного робочого тижня, тому суд невірно обрахував період затримки розрахунку при звільненні (а.с.79-83).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача.

Представник ДП «КЗГКОР» та представник третьої особи, які належним чином під розписку повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили (а.с.105,106).

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ДП «КЗГКОР» задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 і 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану ним роботу.

Статтею 34 зазначеного Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Зокрема, нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати, а виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач працювала у ДП з 18 січня 1985 року, 01 вересня 2014 року була звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.4-6).

В день звільнення відповідач не виплатив позивачу заробітну плату та розрахункові в сумі 7096 грн.95 коп., що підтверджується довідкою відповідача (а.с.21). Спір між сторонами щодо розміру сум, які підлягали виплаті в день звільнення, відсутній.

Зазначена сума відповідачем перерахована на картковий рахунок позивача 28 листопада 2014 року, компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 307 грн.40 коп. перерахована позивачу 09 грудня 2014 року (а.с.22).

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, порушення процедури про банкрутство роботодавця, не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Зазначена правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі №6-76цс 14, в постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у невиплаті заробітної плати в день звільнення позивача, є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Посилання відповідача щодо відмови в позові з підстав не перерахування коштів з Державного бюджету не можуть бути прийняті, оскільки передбачене право позивача на отримання в день звільнення всіх належних йому коштів та обов'язок відповідача ці суми виплатити в день звільнення не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки не можна посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно обрахував розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки не врахував, що підприємство працювало неповний робочий тиждень, тому період затримки розрахунку становить 38 днів, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (за весь період затримки розрахунку). Та обставина, що після звільнення позивача на підприємстві було встановлено неповний робочий тиждень, не має правового значення при застосуванні ст.117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, і не є оплатою праці за фактично відпрацьований час.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника, тому доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку після звільнення працівника, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі (постанова Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-114цс13).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга ДП «КЗГКОР» задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної шоди, завданої порушенням трудових прав, суд першої інстанції виходив з того, що чинним цивільним законодавством України не передбачено стягнення моральної шкоди за порушення вимог законодавства про працю, а саме за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та на законі.

Згідно з вимогами ст. 202 ЦПК ( 1502-06 ) рішення суду має бути законним та обгрунтованим.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Як свідчить зміст позовної заяви, саме на цю норму права і посилалась позивач, обґрунтовуючи свою вимогу щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ни органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 ( v0004700-95 ) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23 цс 12 , яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, суд, встановивши порушення відповідачем прав позивача на оплату праці, безпідставно відмовив у задоволенні цих вимог.

Оскільки суд першої інстанці ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди з порушенням норм матеріального і процесуального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

З урахуванням того, що неотримання розрахунку при звільненні спричинило позивачці моральні страждання у зв'язку з відсутністю коштів для існування, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації нормального життя, забезпечення щоденних потреб, колегія суддів з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 500 (п'ятсот) грн..

У зв'язку з частковим задоволенням вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст.88 ЦПК України рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні. З відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. з майнових вимог та 243 грн.60 коп. з немайнових вимог, вього 487 грн.20 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст.309,ст.313, ч.2 ст.314,ст.316 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, скасувати.

Позов ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 500 (п'ятсот) гривень.

В частині стягнення судового збору рішення суду змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувальногокомбінату окислених руд» на користь держави судовий збір ів сумі 487,20 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: