Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 липня 2015 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі - Жигалової В.М.

за участю

представника органу

опіки та піклування

Добропільської міської

ради Донецької області- Бажинової О.М.

представника позивача- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області про надання дозволу на виїзд за межі України та до Автономної Республіки Крим дитини без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В:

15.05.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 16 вересня 2006 року по 17 грудня 2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом із позивачем.Позивач неодноразово просила відповідача надати дозвіл на виїзд дитини разом із позивачем до родичів, які проживають в Російській Федерації, однак відповідач постійно відмовляв їй ,посилаючись на те,що йому ніколи і він постійно працює.Оскільки вирішити питання про отримання згоди на виїзд дитини за кордон від відповідача позивач не має можливості, то у зв»язку із цим дитина позбавлена можливості виїзджати за межі України,відвідувати своїх родичів,що змушує позивача звернутися до суду.

Під час судового розгляду справи 02.07.2015р позивач надала уточнення до позовної заяви , в якому зазначає, що просить також надати дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.без згоди та супроводу батька також до тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим,оскільки дитина потребує оздоровлення, на термін з дня набрання рішенням законної сили до 31.08.2015 року.

Позивач до судового засідання не з»явилася,надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просить задовольнити її позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_4,який діє на підставі довіреності від 02.07.2015р. позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов ОСОБА_1 та надати дозвіл на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та Російської Федерації малолітньої дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. без згоди та супроводу батька ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4.н. на термін з дня набрання рішенням суду законної сили до 31.08.2015р. включно.Надав суду заяву про те,що не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та винесення заочного рішення по справі.

Представник органу опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала,за умови,якщо дитина повернеться додому до початку навчального року.

Відповідач ОСОБА_5 до зали суду не з»явився,про час та місце розгляду справи повідомлялся належним чином та неодноразово викликався до суду,що підтверджується поштовими повідомленнями Укрпошти про вручення судових повісток( вручено відповідачу 12.06.2015р.,07.07.2015р,16.07.2015 р.). Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач до суду не надавав.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду та враховуючи заяву представника позивача,який не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача за наявними в справі доказами та постановити по справі заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду приходить до наступних висновків :

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу,виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області,актовий запис № 274 від 17.12.2009 року.

Від зазначеного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.н., що підтверджується копією свідоцтва про народження,виданого виконкомом Новодонецької селищної ради м.Добропілля Донецької области,актовий запис № 16 від 06.06.2007р.

Як вбачається з довідки ФОП ОСОБА_6. від 21.05.2015 року неповнолітня дитина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_5.н. проживає разом із матір»ю ОСОБА_1 за адресою :АДРЕСА_1.

Дитина хворіє та потребує оздоровлення на морі, що підтверджується довідкою КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» від 02.07.2015р. Позивач має намір тимчасово вивезти дитину на оздоровлення до Автономної Республіки Крим, яка на чей час є тимчасово окупованою територією України.Позивач також має намір тимчасово вивезти дитину до Російської Федерації до родичів для спілкування.

Відповідач ухиляється від вирішення питання щодо надання згоди на виїзд дитини , будучи неодноразово повідомлений про дату,час та місце розгляду справи , до суду не з»явився . Суд вважає, що бездіяльність відповідача як батька суперечать інтересам дитини, порушують її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством.

Відповідно до змісту ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон та до тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим , а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон та до тимчасово окупованої території України Автономної республіки Крим, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та вважає можливим надати дозвіл на виїзд її доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Російської Федерації та до тимчасово окупованої території України Автономної Республіки Крим в її супроводі без згоди батька дитини.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст. 313 ЦК, ст.ст.2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст.ст.3, 10, 11,60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про про надання дозволу на виїзд за межі України та до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим дитини без згоди та супроводу батька - задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та Російської Федерації малолітньої дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. без згоди та супроводу батька ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4.н. на термін з дня набрання рішенням суду законної сили до 31.08.2015р.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В.Корнєєва

27.07.2015