АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/3101/15-ц Головуючий суддя І інстанції Шарко
Провадження № 22-ц/790/6084/15 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М., Бровченко І.О.

за участю секретаря - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року по справі за позовом Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа - ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_3, є батьком малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від виховання якої злісно ухиляється. Мати дитини - ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_2 мешкає разом із тіткою ОСОБА_1, бабусею ОСОБА_5 та дідусем ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, які займаються вихованням та утриманням малолітньої. Батько разом із дитиною не проживає. Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, встановити над малолітньою опіку, призначивши опікуном тітку малолітньої ОСОБА_1, житлову площу за адресою: АДРЕСА_2 закріпити за малолітньою ОСОБА_2 до її повноліття.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з*ясування судом обставин справи. Наполягає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 17.12.2002 року.

Мати малолітньої - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, про що 29 липня 2014 року зроблено відповідний актовий запис №10696 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 29 липня 2014 року).

ОСОБА_2 мешкає разом із тіткою ОСОБА_1, бабусею ОСОБА_5 та дідусем ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1. Батько разом із дитиною не проживає.

Як вбачається з висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, відносно малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, наданого Департаментом праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей, ОСОБА_3 свідомо не займається вихованням дитини, байдуже ставиться до доньки, не піклується про фізичний та духовний розвиток, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Управління служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, відносно малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, оскільки відповідач - батько неповнолітньої дочки проявляє інтерес до неї, бажає, щоб вона проживала з ним, не відмовляється від матеріальної допомоги, а тому відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав.

Судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині заявлених вимог відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20) передбачено, що відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач самоусунувся від виховання доньки, не піклується про неї без поважних причин.

Представник відповідача пояснив, підтверджується матеріалами справи, що відповідач працює вахтовим способом в Російській Федерації, тому вимушено тривалий час знаходиться поза межами України, у ці періоди позбавлений можливості спілкуватися з дитиною. Крім того, у відповідача напружені стосунки з колишньою тещею, яка проживає з дитиною, що також ускладнює спілкування. Між тим, відповідач бажає брати участь у вихованні доньки, піклуватися про неї, займатися її вихованням.

Такі доводи відповідача підтверджуються матеріалами справи, не спростовані позивачем.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач поштовими переказами спрямовував кошти на утримання дитини.

Судом не встановлено підстав для вжиття до відповідача крайнього заходу, яким є позбавлення батька батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини, тому правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині. Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Між тим, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у призначенні опіки, на думку судової колегії не відповідає вимогам матеріального права.

Так, за змістом ст. 243 СК України, опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Із пояснень матері відповідача ОСОБА_7 на засіданні служби у справах дітей вбачається, що ОСОБА_3 працює у Російській Федерації та повернеться додому не раніше грудня 2015 року. Зазначені обставини не оспорював та не спростував і представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Таким чином, при розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу та на цей час знаходиться поза межами України, працює вахтовим методом та з цієї причини на цей час особисто не мешкає з дитиною, не здійснює догляд за нею, тому дитина на сьогодні фактично позбавлена його батьківського піклування.

Відповідно до висновку служби у справах дітей Фрунзенського району Управляння служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 10 лютого 2015 року № 212 та висновку Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 11 березня 2015 року № 135, ОСОБА_1 може бути опікуном малолітньої ОСОБА_2, що відповідає інтересам дитини.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання дітей від 10 лютого 2015 року умови для проживання дитини у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 створено належним чином (а. с. 85).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем роботи (а. с. 75), має добрі матеріально-побутові умови проживання (а. с. 77, 83), отримує заробітну плату (а. с. 70), на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, у розшуку не перебуває (а. с. 72, 73, 74).

За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 60 ЦК України, судова колегія вважає за можливе призначити опікуном малолітньої ОСОБА_2 її тітку ОСОБА_1

Призначення опікуна малолітній ОСОБА_2 відповідає її інтересам та не порушує прав ОСОБА_3, оскільки після того, як минуть обставини, через які він на цей час позбавлений можливості особисто піклуватися про доньку, після передачі йому дитини, опіка ОСОБА_1 буде припинена у відповідності до вимог ч. 1 ст. 76 ЦК України.

Позовних вимог про стягнення аліментів на її користь особисто ОСОБА_1 не заявляла, тому такі позовні вимоги, заявлені іншою особою задоволенню не підлягають. ОСОБА_1 не позбавлена можливості від свого імені звернутися з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги про закріплення житлової площі за адресою: АДРЕСА_2 за малолітньою ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки матеріали справи не містять даних про те, хто є власником та користувачем цього житла, зазначені особи не залучені до участі у розгляді справи, в той час, як рішенням суду щодо цих позовних вимог буде вирішено питання про їх права та обов*язки. Із такими вимогами до належного кола осіб законний представник малолітньої не позбавлений можливості звернутися до суду.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши в частині призначення опіки, підставою для чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. В решті рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року змінити, в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення опіки - скасувати.

Позов Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_2, задовольнити частково.

Встановити над малолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 опіку, опікуном призначити тітку малолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 243,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -