Справа № 361/274/15-ц
Провадження № 2/361/644/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом дочірнього підприємства «Житло» орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ДП «Житло» ОП «Броварипромжитлобуд» звернулося до суду із даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04.09.1996 року ОСОБА_1 отримала ордер на № 03 на кімнату АДРЕСА_2 житловою площею 12,0 кв.м.

Вказаний гуртожиток є відомчим, введений в експлуатацію 30.03.1965 року та перебуває на балансі ДП «Житло» ОП «Броварипромжитлобуд».

Далі вказує, що під час проведення перевірки паспортного режиму у гуртожитку Броварським районним відділом Управління ДМС України у Київській області 28 січня та 13 листопада 2014 року встановлено, що ОСОБА_1 за даною адресою не проживає у кімнаті проживають квартиранти. Відповідачка не перебуває у трудових відносинах з ОП «Броварипромжитлобуд» та ДП «Житло». Враховуючи не проживання ОСОБА_1 у спірному помешканні більше шести місяців без поважних причин, останню відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні представник позивача Маринка В.М. позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідачка потреби у житла не має, оскільки у 2003 році придбала квартиру, яку у 2005 році подарувала дочці. 1.02.2015 року проводилася повторна перевірка паспортного режиму, якою було встановлено, що у кімнаті № 117 гуртожитку проживають квартиранти.

Уточнила, що у гуртожитку не має коменданта, однак всім добре відомо, хто з мешканців здає житло, а хто проживає особисто. Жодного разу при перевірці паспортного режиму ОСОБА_1 за місцем реєстрації не було. Оплата за проживання здійснюється квартирантами за прізвищем відповідачки. Вважає, що ордер на заселення до кімнати останній видавався із порушенням закону, однак недійсним не визнавався.

Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, пояснила, що у 1996 році їй був виданий ордер на кімнату у гуртожитку. На підставі вказаного ордеру вона зареєструвалася та заселилася до кімнати № 117, постійно проживає у ній та здійснює оплату за комунальні послуги. Кімната у гуртожитку є її єдиним та постійним житлом, іншого вона не має. У 2003 році за допомогою дітей придбала квартиру у м. Бровари, яку після подарувала дочці.

Уточнила, що є хористкою, тому на час проведення перевірки паспортного режиму могла бути на репетиції. Просить у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, пояснила, що відповідачка є пенсіонером, кімната у гуртожитку є її єдиним житлом, в якому вона проживає. Просить у позові відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встанови такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що гуртожиток сімейного типу за адресою м. Бровари, вул. Київська, 296-А збудований у 1965 році знаходиться на балансі ДП «Житло» ОП «Броварипромжитлобуд» з квітня 2003 року.

04.09.1996 року ОСОБА_1, видано ордер на кімнату у сімейному гуртожитку з правом на вселення до кімнати АДРЕСА_2.

Згідно із довідкою № 646 від 29.12.2014 року ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою АДРЕСА_2.

Заявляючи вимогу про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивач посилається на акти перевірки Броварським районним відділом УДМС України у Київській області паспортного режиму у вказаному гуртожитку.

Листами № 485/1 від 18.02.2014 року та № 5112 від 15.11.2014 року Броварський районний відділ УДМС України в Київській області надіслав керуючому ОП «Броварипромжитлобуд» та директору ДП «Житло» акти перевірки паспортного режиму, у якому вказано, що у кімнаті № 117 проживають квартиранти. У той же час у акті від 13.11.2014 року вказано, що сусіди відмовилися надавати письмове пояснення. За їх словами у квартирі проживають квартиранти. Згідно із доповідною запискою головного спеціаліста Броварського РВ УДМС України в Київській області та поясненнями ОСОБА_4 у кімнаті № 117 факт проживання ОСОБА_1 не встановлено, оскільки двері ніхто не відчинив, сусіди давати пояснення відмовилися. Суд не може вважати дані акти належними доказами підтвердження факту не проживання ОСОБА_1 у спірній кімнаті, при цьому судом враховується, що факт проживання квартирантів підтверджено лише словами сусідів, які, як вказано у акті, відмовилися давати пояснення, прізвища сусідів не вказані та місце їх проживання не вказано, час перевірки та особи, якими вони проводилися також не зазначені. Інших доказів, які б підтверджували обставини щодо не проживання ОСОБА_1 у спірній кімнаті надано не було. Доповідна записка та пояснення ОСОБА_4 також не можу бути прийнята судом до уваги.

У ході розгляду справи по суті представником позивача залучено до справи акт перевірки фактичного проживання у гуртожитку по АДРЕСА_2 з якого вбачається, що на час перевірки 01.02.2015 року о 19 год. 00 хв. у кімнаті № 117 проживають квартиранти, які відмовилися надати пояснення письмово. Вказаний акт щодо проживання у спірній кімнаті квартирантів складений після звернення до суду із даним позовом та одночасно не може свідчити про відсутність ОСОБА_1 за місцем свого проживання понад шість місяців.

При розгляді даної справи по суті допитувалися свідки.

Так, свідок ОСОБА_5 пояснила, ОСОБА_1 впродовж тривалого часу постійно проживає у кімнаті № 117. Умови проживання у гуртожитку є неналежними.

Світок ОСОБА_6 пояснив, що проживає у кімнаті АДРЕСА_3. Йому відомо, що ОСОБА_1 проживає у спірній кімнаті, так як він бачить її кожного дня вранці та ввечері, остання виходить у коридор, готує їжу. Уточнив, що у гуртожитку він мешкає з 2000 року і по теперішній час.

Суд не може вважати підставою для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням не перебування у трудових відносинах із ДП «Житло» та ОП «Броварипромжимтлобуд», оскільки згідно із вимогами ст. ст. 71 та 72 ЖК України такою підставою є лише відсутність у житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Крім того, судом враховується, що і на час заселення та видачі ордеру ОСОБА_1 у трудових відносинах із вказаними підприємствами не перебувала. Разом тим, остання заселена до спірного житлового приміщення на законній підставі, ордер на кімнату у сімейному гуртожитку недійсним не визнавався. Одночасно з наведених підстав, суд також не приймає до уваги і договір дарування квартири від 26.08.2005 року згідно з яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо ОСОБА_1

При винесенні даного рішення судом також враховується, що відповідачка по даній справі є пенсіонером та ветераном праці. Впродовж тривалого часу, а саме з 02.10.1996 року проживає у спірному помешканні, так як належних доказів, які б спростовували зазначені обставини, судом здобуто не було. ОСОБА_1 іншого житла для проживання не має, своєчасно вносить плату за комунальні послуги, про що свідчать квитанції а. с 54-64. Згідно із довідкою № 72/01-37 від 17.04.2015 року, виданою відділом культури Броварської РДА ОСОБА_1 понад 11 років є учасницею, солісткою хору «Калиновий цвіт», що знаходиться у смт. Калинівка. Згідно із розкладом роботи будинку культури колектив працює за графіком, а саме середа - п'ятниця з 18 год. 30 хв. до 21 год.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки, яким відповідно до ст. 131 ЖК України визначається порядок користування гуртожитком, зокрема, можливість збереження права користування жилою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян (п. 13 Примірного положення).

Разом з тим, а також відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто саме відповідач повинен довести, що він з поважних причин був відсутній за місцем реєстрації понад шість місяців.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності та враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд вважає, що надані позивачем докази на обґрунтування своїх вимог не підтверджують безперервну відсутність відповідачки понад шість місяців без поважних причин у спірній кімнаті. А тому позовні вимоги є недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову дочірнього підприємства «Житло» орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н. П. Маценко