Провадження №2/447/266/15
Справа №447/103/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

08.09.2015 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Карбовнік І. М.

при секретарі Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із позовом до суду про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що оператором газорозподільної станції у структурних підрозділах підприємства Укртрансгаз працював з 26 листопада 1985 року.

12.06.2014 року він звернувся з заявою про відмову від дорученої роботи до безпосереднього керівника - начальника дільниці ГРС Комарнівської ВТС Бібрського ЛВУ МГ ОСОБА_2

01.07.2014 року він отримав відповідь начальника дільниці на свою заяву, відповідно до якої його відсутність на робочому місці 11.06.2014 року?13.06.2014 року. 18.06.2015 року, 20.06.2014 року та 24.06.2014 року вважається порушенням трудової дисципліни та буде ініціюватися притягненням його до дисциплінарної відповідальності.

02.07.2014 року він отримав повідомлення профкому Комарнівської ВТС №5 , з якого видно, що в профком надійшло подання начальника Бібрського ЛВУ МГ від 01.07.2014 року № 696 про розірвання з ним трудового договору.

В січня 2015 року отримав повідомлення Бібрського ЛВУ від 18.12.2014 року №1371 про те, що відповідно до наказу №41-ос від 05.08.2014 року його звільнено з роботи по п.4 ст. 40 КЗпП України. Цього ж дня отримав відповідь філії УМГ Львівтрансгаз ПАТ «Укртансгаз» від 16.12.2014 року з якого видно, що трудовий договір між ним та роботодавцем розірвано. Трудову книжку та копію наказу про його звільнення станом на день подачі позову до суду він не отримав..

Своє звільнення з роботи вважає безпідставним, не обґрунтованим та незаконним, тому просив поновити його на роботі, а також стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 15 тисяч гривень.

В судовому засіданні позивач дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, що позивач допустив порушення строків звернення до суду, а звільнення позивача було здійснено відповідно до норм чинного законодавства, а відтак просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 з 26 листопада 1985 року працював оператором газорозподільної станції у структурних підрозділах підприємства Укртрансгаз.

12.06.2014 року він звернувся з заявою про відмову від дорученої роботи до безпосереднього керівника - начальника дільниці ГРС Комарнівської ВТС Бібрського ЛВУ МГ ОСОБА_2, оскільки відповідно до Закону України «Про охорону праці» працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров»я.

Згідно акту проведення службового розслідування за фактом відмови від дорученої роботи оператора ГРС Новий Розділ Комарнівської ВТС Бібрського ЛВУМГ ОСОБА_1 від 27.06.2014 року факт порушень вимог в галузі трудового права, законодавства з охорони праці, Правил технічної експлуатації газорозподільних станцій магістральних газопроводів у Бібрському ЛВ УМГ не підтверджується.

01.07.2014 року ОСОБА_1 отримав відповідь начальника дільниці на свою заяву, відповідно до якої його відсутність на робочому місці 11.06.2014 року?13.06.2014 року. 18.06.2015 року, 20.06.2014 року та 24.06.2014 року вважається порушенням трудової дисципліни та буде ініціюватися притягненням його до дисциплінарної відповідальності.

02.07.2014 року позивач отримав повідомлення профкому Комарнівської ВТС №5 , з якого видно, що в профком надійшло подання начальника Бібрського ЛВУ МГ від 01.07.2014 року № 696 про розірвання з ним трудового договору.

Відповідно до наказу №41-ос від 05.08.2014 року ОСОБА_1 оператор ГРС Комарнівської ВТС Бібрського ЛВУМГ звільнений з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України. Того ж числа ОСОБА_1 був надісланий лист від 05.07.2014 року №879 в якому повідомлялося, що він звільнений з роботи та прохання отримати трудову книжку в приміщенні відділу кадрів за адресою м. Бібрка, вул.. Хлібовицька 6.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_4 цінний лист з Бібрського ЛВУМГ поступив на поштове відділення 08.08.2014 року і такий був вручений ОСОБА_1 09.08.2014 року. Повторне повідомлення про одержання ОСОБА_1 цінного листа з Бібрського ЛВУМГ не було вручено 20.08.2014року, у зв"язку з відмовою ОСОБА_1 від одержання даного листа.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу(в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р. з наступними змінами роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених зап. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст.234 КЗпП України).

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р. з наступними змінами встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. При пропуску передбаченого ст.225 КЗпП десятиденного строку без поважних причин необхідності у з'ясуванні інших обставин справи не має.

Так, відповідно до матеріалів справи позивачу 09.08.2014 р. було вручено цінний лист, в якому повідомлялося, що він звільнений з роботи та з проханням отримати трудову книжку в приміщенні відділу кадрів за адресою м. Бібрка, вул.. Хлібовицька 6, однак такий звернувся до суду з вимогою про поновлення на роботі лише 21.01.2015 р., тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

Всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України, які неодноразово роз'яснювались судом, позивачем, з наданням доказів у відповідності до ст.ст.57-59 ЦПК України, не доведено та не обґрунтовано пропуск строку звернення до суду за вирішенням трудового спору про поновлення на роботі з поважних причин.

На підставі наведеного, суд відмовляє позивачу у вимозі про поновлення на роботі, а також у вимогах про стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, як похідних, у зв'язку із пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.40 п.4, 233, 234 КЗпП України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя : Карбовнік І. М.