АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1127/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 54, 55 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Черкаської міської ради Черкаської області про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

27 лютого 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Черкаської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 5 Черкаської міської ради Черкаської області про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що 01 лютого 2008 року відповідно до наказу № 7-к від 21 січня 2008 року він був прийнятий на посаду сторожа ІІ розряду тарифної сітки до Черкаської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 5 Черкаської міської ради Черкаської області.

01 лютого 2010 року згідно наказу № 17-к від 15 лютого 2010 року звільнений з посади сторожа та прийнятий на посаду сторожа на 0,5 ставки за сумісництвом, що підтверджується записом у трудовій книжці.

Наказом № 36-к від 12 лютого 2015 року ОСОБА_6 було звільнено 16 лютого 2015 року з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством на підставі абзацу 4 ст. 431 КЗпП України. На даному наказі при ознайомленні позивач вказав, що зі звільненням не згідний.

Своє звільнення вважає незаконним. Вважає, що на співробітника, який працює за сумісництвом, поширюються всі права та обов'язки, передбачені трудовим законодавством. Відповідно і звільнення сумісника здійснюється у такому ж порядку, що і звільнення людини, яка працює на повну ставку.

Просив суд постановити рішення, яким поновити його на роботу сторожем Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Черкаської міської ради Черкаської області на 0,5 ставки. Стягнути з Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Черкаської міської ради Черкаської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2015 року по день поновлення на роботу. Повністю розрахуватися за невиплату з вини роботодавця належних сум у встановлені строки згідно ст. 117 КЗпП України, стягнути невиплачену заробітну плату, а також компенсацію за невикористану відпустку. Сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зобов'язати відповідача на підставі ст. 235 КЗпП України надати довідку про невиплачену заробітну плату та копії наказів, які стосуються спору.

В судовому засіданні ОСОБА_6 уточнив свої позовні вимоги та просив постановити рішення, яким визнати наказ № 36-к від 12 лютого 2015 року в частині формулювання «… у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством» незаконним. Скасувати наказ № 36-к від 12 лютого 2015 року, яким позивача звільнено з посади сторожа Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Черкаської міської ради Черкаської області, як такий, що виданий з порушенням законодавства щодо звільнення сумісника. Поновити позивача з 17 лютого 2015 року на посаді 0,5 ставки сторожа Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Черкаської міської ради Черкаської області на умовах сумісництва. Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2015 року по день винесення рішення.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2015 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме наказу № 7-к від 21 січня 2008 року (а.с. 29) ОСОБА_6 було прийнято на посаду сторожа загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси.

На підставі заяви ОСОБА_6 від 01 лютого 2010 року (а.с. 30) та згідно наказу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси від 15 лютого 2010 року № 17-к «Про звільнення та прийняття за сумісництвом» (а.с. 31) позивача було звільнено з посади сторожа за власним бажанням та прийнято на посаду сторожа на 0,5 ставки за сумісництвом з 01 лютого 2010 року.

Сторони не заперечили тієї обставини, що відповідач по справі 03 лютого 2015 року в усній формі повідомив ОСОБА_6 про те, що він буде звільнений з роботи, в зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником.

Судом встановлено, що наказом загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси від 12 лютого 2015 року № 36-к «Про звільнення ОСОБА_6.» (а.с. 32), 16 лютого 2015 року позивача було звільнено з суміщуваної роботи на підставі ст. 431 КЗпП України у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.

Також, встановлено, що ОСОБА_6 із вищевказаним наказом був ознайомлений 16 лютого 2015 року, що свідчить поставлений ним підпис на наказі і дана обставина не заперечувалася ОСОБА_6 під час розгляду справи.

Як вбачається з наказу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси від 12 лютого 2015 року № 37-к «Про прийняття ОСОБА_7.» (а.с. 33) ОСОБА_7 був прийнятий на роботу сторожа і на даний час виконує свої обов'язки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивачем не надано обгрунтованих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, доводи позовної заяви спростовуються наданими представником відповідача запереченнями, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на ту обставину, що районним судом неправомірно застосовано до даних правовідносин вимоги ст. 431 КЗпП України, оскільки відповідно до ст. 43 КЗпП України передбачає випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за обов'язковою попередньою згодою профспілки, тому вважає, що якщо аналізувати норми ст. 43 та ст. 431 КЗпП України комплексно та у їх взаємозв'язку, то його звільнення на підставі ст. 431 КЗпП України в даному випадку буде незаконним.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт вказав, що загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси є комунальним закладом, тому норми ст. 431 КЗпП України в даному випадку застосуванню не підлягають і суд неправильно застосував норми матеріального права.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги та пояснень, наданих сторонами в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Мінпраці, Мін'юсту та Мінфіну України від 28 червня 1993 року № 43, звільнення з роботи за сумісництвом проводиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці, без виплати вихідної допомоги.

Згідно з вимогами ст. 431 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди органу первинної профспілкової організації допускається у випадку звільнення з суміщувальної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_6 прийнятий на роботу на посаду сторожа загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси, що підтверджується наказом № 7-к від 21 січня 2008 року (а.с. 29).

В своїй заяві (а.с. 30) позивач просив відповідача звільнити його з основного місця роботи та прийняти на роботу за сумісництвом на посаду сторожа загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси на 0,5 ставки з 01 лютого 2010 року

Наказом загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси від 15 лютого 2010 року № 17-к «Про звільнення та прийняття за сумісництвом» (а.с. 31) ОСОБА_6 звільнено з основного місця роботи - посади сторожа загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси та прийнято на роботу за сумісництвом на посаду сторожа в цю ж школу на 0,5 ставки.

Судом першої інстанції правильно визначено, що сам по собі факт звільнення ОСОБА_6 з основної роботи не означає, що його робота за сумісництвом автоматично перетворилася на роботу за основним місцем, так як судом достовірно встановлено, що наказ про це не видавався.

ОСОБА_7 був направлений в Черкаську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси з Черкаського міського центру зайнятості у зв'язку із прибуттям у м. Черкаси із зони АТО з м. Горлівка Донецької області та наказом від 12 лютого 2015 року № 37-к «Про прийняття ОСОБА_7.» (а.с. 33) був прийнятий на роботу сторожа і на даний час виконує свої обов'язки.

Наказом загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 м. Черкаси від 12 лютого 2015 року № 36-к «Про звільнення ОСОБА_6.» (а.с. 32), 16 лютого 2015 року позивача було звільнено з суміщуваної роботи на підставі ст. 431 КЗпП України у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що робота позивача за сумісництвом у зв'язку з його звільненням з основного місця роботи не стає автоматично його основним місцем роботи, є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Оскільки висновок районного суду про відмову в задоволенні позову в частині поновлення на роботі є законним, тому районним судом правомірно відмовлено й в задоволенні позовних вимог про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем не надано ніяких обгрунтованих та підтверджуючих доказів в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновок районного суду є правильним і скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Черкаської міської ради Черкаської області про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :