АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1437/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 55 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н. І. , Корнієнко Н. В.
при секретаріНаконечній М. М.

за участю:

позивача ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Агро-Старт» про поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 01 листопада 2013 року по 30 грудня 2014 року він працював на посаді тваринника у ТОВ «Агро-Старт», розташованого в с. Леськи Черкаського району Черкаської області по вул. Жовтнева,52.

30 грудня 2014 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Позивач вважає, що будь-яких порушень трудового законодавства не вчиняв, про накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності він не знав, письмових пояснень з даного приводу не надавав. Крім того, зазначив, що його було звільнено без згоди профспілкового комітету.

Враховуючи наведене, позивач просив суд поновити його на роботі на посаді тваринника підрозділу ВРХ та СТФ в ТОВ «Агро-Старт» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2014 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Відмовляючи в задоволенні позову позивача ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача на підставі п.3 ст.40 КЗпП України було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства. Проте колегія суддів з даним висновком не погоджується виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивача ОСОБА_6 згідно наказу № 104-к від 01.11.2013 року прийнято на роботу в ТОВ «Агро-Старт» тваринником МТФ та СТФ з 01 листопада 2013 року (а.с. 48).

Наказом генерального директора ТОВ «Агро-Старт» № 29 від 03.12.2014 року у зв'язку з порушенням трудової дисципліни, Правил внутрішнього розпорядку та розпорядку робочого дня ТОВ «Агро-Старт» застосовано до тваринника ОСОБА_6 заходи стягнення у вигляді догани (а.с. 63).

Підставою для винесення вказаного наказу була доповідна записка, протокол зборів та акт № 1 від 03.12.2014 року про відмову надання пояснення ОСОБА_6

Згідно доповідної записки головного зоотехніка ОСОБА_9 від 01.12.2014 року тваринник ОСОБА_6 відмовився вичищати станки під час нічної зміни з 31.11. на 01.12. (а.с. 58).

Відповідно до Протоколу № 1 зборів працівників ферми ТОВ «Агро-Старт» від 02.12.2014 року у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 відмовляється виконувати обов'язки нічного тваринника, колектив запропонував винести йому догану, а у разі повторного порушення трудової дисципліни, колектив просить звільнити ОСОБА_6 з посади нічного тваринника (а.с. 69-72).

Наказом генерального директора ТОВ «Агро-Старт» № 30 від 09.12.2014 року у зв'язку з систематичним без поважних причин порушенням трудової дисципліни, Правил внутрішнього розпорядку та розпорядку робочого дня ТОВ «Агро-Старт» до ОСОБА_6 застосовано заходи стягнення у вигляді догани (а.с. 64).

Підставою для винесення вказаного наказу була доповідна записка головного зоотехніка ОСОБА_9 від 08.12.2014 року, в якій вона зазначала, що ОСОБА_6 під час свого нічного чергування з 06.12. на 07.12., з 07.12. на 08.12., так як і попередні чергування в грудні місяці, залишив своє робоче місце не прибраним від гною в станках свиней (а.с. 61-62).

Наказом генерального директора ТОВ «Агро-Старт» № 79 від 30.12.2014 року ОСОБА_6 звільнено з посади тваринника підрозділу ВРХ та СТФ з 30 грудня 2014 року у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.3).

Підставами для звільнення в наказі вказано: доповідні записки головного зоотехніка ОСОБА_10 від 01.12.2014 року, 04.12.2014 року та 08.12.2014 року; копії наказів № 29 від 03.12.2014 року та № 30 від 09.12.2014 року про винесення ОСОБА_6 догани та протокол зборів працівників МТФ від 02.12.2014 року (а.с. 3).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно п.3 ст.40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до ст.149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно ст.147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ч.1 ст.40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.

Згідно роз'яснень (п.22), викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

З матеріалів справи вбачається, що на позивача у грудні 2014 року двічі було накладено дисциплінарне стягнення за порушення Правил внутрішнього розпорядку та виконання покладених на нього обов'язків у вигляді догани, про що винесено відповідні накази № 29 від 03.12.2014 року та № 30 від 09.12.2014 року.

На підставі вказаних порушень позивача 30.12.2014 року було звільнено з роботи за систематичне невиконання покладених на нього обов'язків.

Однак, відповідачем не надано та не вбачається із наказу про звільнення ОСОБА_6 з роботи, що після оголошення позивачу догани останнім було вчинено будь-які інші порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього розпорядку, за які на нього не було накладено дисциплінарне стягнення.

Таким чином, при винесенні відповідачем наказу про звільнення ОСОБА_6 з роботи, ним фактично накладено подвійне стягнення на позивача за одне і те ж порушення, що суперечить вимогам ст.149 КЗпП України. Так, за систематичне порушення ОСОБА_6 покладених на нього обов'язків відповідачем застосовано два види стягнення: і догану, згідно наказу № 30 від 09.12.2014 року, і звільнення з роботи, згідно наказу № 79 від 30.12.2014 року.

На дане порушення суд першої інстанції уваги не звернув та помилково вважав правомірними дії відповідача щодо винесення наказу про звільнення ОСОБА_6 з роботи із вказаних підстав.

Крім того, згідно з вимогами ч.1, 7 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частина 1 ст.252 КЗпП України встановлює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч.2 ст.252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Відповідачем при звільненні позивача з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України не було отримано згоду профспілкового комітету та в судовому засіданні представник відповідача повідомив, що вказана організація на підприємстві взагалі відсутня.

Однак, відсутність профспілкового комітету не є підставою для звільнення працівника з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України без виконання вимог ст.43 КЗпП України, оскільки в силу ст.252 КЗпП України, створення такого комітету є обов'язком власника або уповноваженого ним органу.

З матеріалів справи вбачається, що 17.04.2015 року під час розгляду справи позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив визнати незаконними накази ТОВ «Агро-Старт» №29 від 03.12.2014 року «Про винесення догани ОСОБА_6 за порушення трудової дисципліни», № 30 від 09.12.2014 року «Про винесення догани за систематичне порушення трудової дисципліни» та № 79 від 30.12.2014 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_6», та визнати незаконним звільнення ОСОБА_6 з роботи (а.с. 137).

Однак, судом першої інстанції вказана заява не була прийнята, оскільки, на його думку, вказані в ній вимоги є зміною підстав та предмету позову, а тому не можуть бути подані після початку розгляду справи по суті.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, оскільки суд першої інстанції не врахував, що при оспор енні до суду наказу про звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України, суд зобов'язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення. Які ввійшли в систему для звільнення. Незалежно від того. Чи оскаржував ся кожен наказ окремо у встановлений законом строк так, як головне є те, чи оспорюють ся ці накази позивачем при оспор енні самого звільнення.

Відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об'єктивуються у поданих доказах.

ОСОБА_6 оскаржує неправомірне, на його думку, звільнення його з роботи, яке відбулось на підставі наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Отже, визнання незаконними наказів, на підставі яких відбулось звільнення з роботи, та самого звільнення з роботи, не є зміною предмету і підстав позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_6 згідно наказу № 104-к від 01.11.2013 року був прийнятий на роботу тваринником у ТОВ «Агро-Старт», однак, фактично у грудні 2014 року працював нічним вартовим тваринником СТФ, що підтверджується доповідними записками головного зоотехніка ОСОБА_9 від 01.12.2014 року, 04.12.2014 та 08.12.2014 року, яка вказувала, що ОСОБА_6 працював у нічні зміни, а також протоколом зборів працівників ферми ТОВ «Агро-Старт» від 02.12.2014 року.

В матеріалах справи міститься Колективний договір ТОВ «Агро-Старт». Згідно додатку № 4 до Колективного договору така посада як нічний вартовий тваринник відсутня (а.с. 39).

Згідно виробничої інструкції тваринника, затвердженої генеральним директором ТОВ «Агро-Старт» 02.04.2012 року, тваринник виконує зокрема наступні завдання: годує, напуває, випасає (при потребі) отримує приплід (в нічний час), чистить стійла тварин, у холодну пору року (мінусові температури) топить спеціальні печі для обігріву тварин (а.с. 50).

Відповідачем надано копію розпорядку робочого дня вартових тваринників СТФ (нічних), затвердженого генеральним директором ТОВ «Агро-Старт», згідно якого робочий час складає 9 годин та виконуються наступні роботи: 19.00-5.00 - прийняття поголів'я свиней, обхід території, 2 рази в тиждень (середа і субота) - прибирання в будинку тваринника, біля будинку тваринника, прополювання клумб; 00.00-01.00 - відпочинок; приймання опоросів, обхід території, прибирання станків, проходів, приміщення, спостерігання за станом свиней, взимку отоплення приміщення, охорона свиней; 5.00 - передача поголів'я бригадам (а.с. 53).

Колегія суддів критично ставиться до наданого розпорядку робочого дня, оскільки відповідачем не надано відповідних доказів наявності в Товаристві посади вартового тваринника СТФ (нічного) та переведення на вказану посаду позивача. Крім того, вказаний розпорядки не містить посилання на дату його складання та затвердження. Посадова інструкція вартового тваринника СТФ (нічного) в ТОВ відсутня.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано доказів, що ОСОБА_6, перебуваючи на посаді тваринника, зобов'язаний був виконувати посадові обов'язки вартового тваринника СТФ (нічного), вказані у розпорядку робочого дня таких працівників. Отже, і накладення наказами № 29 від 03.12.2014 року та № 30 від 09.12.2014 року на ОСОБА_6 стягнення у вигляді догани за невиконання ним роботи, не покладеної на нього посадовими обов'язками, є незаконним та безпідставним.

Судом першої інстанції також не звернуто увагу на наявність у матеріалах справи двох наказів під №29 від 03.12.2014 року «Про винесення догани працівникові Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Старт», за підписом генерального директора ОСОБА_11 (а.с. 63) та за підписом директора с/г виробництва ТОВ «Агро-Старт» ОСОБА_12, що викликає сумнів в їх дійсності.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про незаконність зазначених наказів про накладення на ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення у виді догани та звільнення його з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у ч. 3 ст. 32 Постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно із ч.3 ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Ст. 5, 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Під час розгляду справи позивачем було надано розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому він зазначив, що робочий графік ОСОБА_6 передбачав 2 робочих дні та 2 дні відпочинку. Оскільки в матеріалах справи відсутні інші дані щодо кількості робочих днів ОСОБА_6, колегія суддів при здійсненні розрахунку керується саме таким графіком роботи.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_6 № 161 від 16.04.2015 року, його заробітна плата за жовтень-листопад 2014 року склала 2783 грн. (1218 грн. + 1565 грн.), кількість відпрацьованих за цей період робочих днів - 31.

Враховуючи наведене, середньоденна заробітна плата ОСОБА_6 для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 89,77 грн. (2783 грн. / 31 день); середньомісячне число робочих днів - 15,5 (31 / 2).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2014 року по 26.05.2014 року складає 7989,53 грн. (4 місяці х 15,5 днів + 27 днів) х 89,77 грн.).

Колегія суддів не враховує розрахунок, наданий позивачем під час розгляду справи, оскільки він проведений без врахування вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольняє, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року по даній справі скасовує та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог. Визнає незаконним наказ ТОВ «Агро-Старт» № 79 від 30.12.2014 року про звільнення ОСОБА_6 з роботи з посади тваринника підрозділу ВРХ та СТФ у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п.3 ст.40 КЗпП України. Поновлює ОСОБА_6 на роботі у ТОВ «Агро-Старт», розташованого в с. Леськи Черкаського району Черкаської області по вул.Жовтнева,52 , на посаді тваринника підрозділу ВРХ та СТФ з 31.12. 2014 року та стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2014 року по 26.05.2015 року в сумі 7989,53 грн.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі 243,60 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 121,80 грн., а всього 365,40 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Агро-Старт» про поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ТОВ «Агро-Старт» про поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним наказ ТОВ «Агро-Старт» № 79 від 30 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_6 з роботи з посади тваринника підрозділу ВРХ та СТФ у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п.3 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_6 на роботі у ТОВ «Агро-Старт», розташованого в с. Леськи Черкаського району Черкаської області по вул.Жовтнева,52 , на посаді тваринника підрозділу ВРХ та СТФ з 31 грудня 2014 року.

Стягнути з ТОВ «Агро-Старт» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 грудня 2014 року по 26 травня 2015 року в сумі 7989 гривень 53 коп.

Стягнути з ТОВ «Агро-Старт» в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 365 гривень 40 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :