Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського районного суду міста Києва клопотання представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, яке подане в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, ДП «Зовнішторгвидав України» про скасування наказів про звільнення та припинення трудових відносин, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, ДП «Зовнішторгвидав України» про скасування наказів про звільнення та припинення трудових відносин, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

14 липня 2015 року представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству економічного розвитку і торгівлі України приймати будь-які рішення про внесення змін до штатного розпису ДП «Зовнішторгвидав України», статуту або інших документів щодо скасування посади директора ДП «Зовнішторговидав України» та зміни назви посади директора ДП «Зовнішторгвидав України», мотивуючи тим, що невжиття заходів забезпечення позову створює реальну загрозу неможливості викання рішення суду у подальшому (у разі визнання зідльнення незаконним).

Позивач ОСОБА_2.ж в судовому засіданні підтримав заяву предстаника про вжиття заходів забезпечення позову.

Представники відповідача - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Харабара Т.І. та Базюнь Ю.О. , в судовому засадні просили відмовити у задоволення заяви про забезпечення позову, вважають заявленне клопотання безпідставним та необгрунтованим.

Представники відповідача - ДП «Зовнішторгвидав України» Льовіна А.І. та Сімороз І.О., в судовому засадні просили відмовити у задоволення заяви про забезпечення позову, як необгрунтоване.

Заслухавши думку сторін по справі, оцінивши наведені представником позивача ОСОБА_1 підстави для вжиття заходів забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову ( ч.2 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України).

Як роз'яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Виходячи зі змісту заявленого клопотання та наведених підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки представником позивача не наведено ґрунтовних підстав для вжитті заходів забезпечення позову, який визначений позивачем у спосіб, який не передбачений ст.152 Цивільного процесуального кодексу України, крім того визначенні види заходів забезпечення позову, виходить за межі заявлених позовних вимог, та не мають прямого зв'язку з виконанням судового рішення, в той же час забезпечення позову слугує підставою гарантії реалізації рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, та не може замінювати безпосередньо рішення суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що клопотання предстаника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.151-153, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, ДП «Зовнішторгвидав України» про скасування наказів про звільнення та припинення трудових відносин, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я