Провадження по справі № 4-с/752/64/15
У Х В А Л А

Іменем України

10.07.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Фролова М.О., за участю секретаря Титоренка А.М., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, -

встановив:

20.10.2014 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві.

В обґрунтування заяви зазначив, 24.03.2014 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП.

Заявник зазначає, що 17.09.2014 року на вищезазначене рішення видано виконавчий лист, а 17.09.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві Гаврилюком О.С. винесено постанову про арешт майна заявника та заборони його відчуження.

Заявник посилається на порушення державним виконавцем норм чинного законодавства та вважає, що накладення арешту на все його майно порушує його майнові права, перевищує межі, що встановлені чинним законодавством та перешкоджає законному праву володіння майном.

За таких обставин, просив визнати дії державного виконавця щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно, що належить боржнику неправомірними та скасувати постанову № 44226241 від 17.09.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В судове засідання скаржник не з'явився, від представника надійшло клопотання про розгляд скарги за його відсутності.

Від державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Пироговської-Харітонової Я.О. надійшло клопотання про можливість розгляду скраги за її відсутності. Окрім того, в судове засідання представлена належним чином завірена копія виконавчого провадження.

Вивчивши матеріали скарги, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 31.07.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання рішення Голосіївського районного суду за виконавчим листом № 752/21259/13-ц від 14.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 83054,33 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою

кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого

провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про

повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47

цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з

повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про

відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову

про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у

виконавчому документі.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2014 року та виклик державного виконавця від 31.07.2014 року надсилались боржнику ОСОБА_1, що підтверджується реєстром відправлення рекомендованої кореспонденції та реєстром поштової відправки, в якій вказано, що вказані документи отримані одержувачем особисто 30.08.2014 року. (а. с. 18-19).

Окрім того, матеріали справи також містять доказ відправки боржнику постанови про арешт майна боржника.

Згідно з ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до аналогії ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Отже, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця не порушували права скаржника та вчинені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а доводи скаржника не знайшли свого підтвердження та не доведені належними і допустимими доказами та вимоги щодо визнання дії державного виконавця протиправними не підлягають задоволенню.

Разом з тим, щодо вимоги про скасування постанови № 44226241 від 17.09.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Посилаючись на порушення прав, перешкоджанню праву володіння майном, скаржник не представив належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених доводів.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Оскільки рішення суду не було виконано в добровільному порядку, державним виконавцем вживались необхідні заходи в межах, встановлених законодавством.

Окрім того, в матеріалахї справи міститься лист державного виконавця, в якому вказано про зняття арешту з майна боржника. (а. с. 68).

Оцінюючи вказані обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні зазначеної вимоги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 383-387 ЦПК України, суд -

постановив:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні ухвали суду - протягом п`яти днів з дня отримання її копії до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Суддя