АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7810/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Батрин О.В.
Доповідач: Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Шиманського В.Й., Борисової О.В.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Приватного підприємства «Фірма «МИСАК», Головного управління державного агентства земельних ресурсів України у м. Києві, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання припиненим договору на право тимчасового дострокового користування землею на умовах оренди, визнання права користування земельною ділянкою, зобов'язання вчинити дії та

за позовом Приватного підприємства «Фірма «МИСАК» до ОСОБА_1, третя особа Київська міська рада про усунення перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 рокуОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати припиненим договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди, укладений між КМР та ПП «Фірма «МИСАК»; зобов'язати Головне управління Державного агентства земельних ресурсів України у м. Києві скасувати в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельної ділянки комунальної власності м. Києва, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0978 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати департамент земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) вилучити із міського земельного кадастру інформацію про реєстрацію цієї земельної ділянки; зобов'язати ПП «Фірма «МИСАК» усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою, необхідною для експлуатації та обслуговування нежитлової споруди (літ. Д) загальною площею 137,30 кв., яка розташована за вказаною адресою; визнати за позивачем право користування земельною ділянкою площею 0,0499 га для експлуатації та обслуговування нежитлової споруди, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_1 та виділити йому в натурі вказану земельну ділянку (т. 2 a.c. 188-190).

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі розпорядження КМДА від 31.08.1998 року № 1789 «Про надання приватному підприємству «Фірма «МИСАК» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування торгово-офісного підприємства у АДРЕСА_1» 9.08.1999 року між КМР та ПП «Фірма «МИСАК» укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею на 49 років у комерційних цілях розміром 0,0978 га за адресою: АДРЕСА_1 згідно з планом тимчасового користування за № 7904514 на умовах оренди, який посвідчений 9.08.1999 року нотаріально. 7 жовтня 2010 року позивач придбав у ПП «Фірма «МИСАК» нежилу споруду за літ. Д, що знаходиться за вказаною адресою, загальною площею 137,30 кв.м.

27.05.2014 року позивач звернувся з клопотанням до КМР про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на що листом від 25.07.2014 року йому було повідомлено, що земельна ділянка не може бути передана у користування позивачу у зв'язку з перебуванням у оренді відповідача ПП «Фірма «МИСАК». Вказував на те, що відповідачем порушуються його право користуватись земельною ділянкою, яке набуте на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення.

У вересні 2014 року ПП «Фірма «МИСАК» звернулося до суду із позовом, в якому просило усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зобов'язати ОСОБА_1 демонтувати одноповерховий дерев'яний будинок площею 25 кв.м. та дерев'яну побутівку, що розташовані на орендованій земельній ділянці, зобов'язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку від матеріальних цінностей та речей побутового вжитку, що належать йому на праві власності.

У мотивування вимог посилалося на те, що після продажу нежилого приміщення ОСОБА_1 з 1.09.2013 року по 27.09.2013 року самовільно захопив орендовану ПП «Фірма «МИСАК» земельну ділянку, побудував без будь-яких дозволів одноповерхове дерев'яне нежиле приміщення понад 25 м.кв., розмістив побутівку, будівельні матеріали та інші речі побутового вжитку, що перешкоджає ПП «Фірма «МИСАК» належним чином користуватись земельною ділянкою.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Позов Приватного підприємства «Фірма «МИСАК» - задоволено.

Усунуто перешкоди Приватному підприємству «Фірма «МИСАК» в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 демонтувати за власний рахунок самовільно встановлений одноповерховий дерев'яний будинок площею понад 25 кв.м. та дерев'яну побутівку, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від матеріальних цінностей та речей побутового вжитку, які належать йому на праві власності. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні позову ПП «Фірма «МИСАК» в повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, ч. 1 ст. 377, ч. 3 ст. 415 ЦК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» після придбання ОСОБА_1 нежилої споруди до нього перейшло право користування земельною ділянкою, необхідною для експлуатації та обслуговування нежитлової споруди на умовах, визначених Договором оренди землі.

Крім того, відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України, абз. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки в частині земельної ділянки, необхідної для експлуатації та обслуговування нежитлової споруди, придбаної ОСОБА_1 у ПП «ФІРМА МИСАК», є припиненим, а право користування придбаною частиною земельної ділянки перейшло до ОСОБА_1

Вважає, що для усунення перешкод в оформленні ОСОБА_1 права користування спірною земельною ділянкою необхідно вилучити інформацію з міського земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки.

Зазначила, що у матеріалах справи містяться фотографії нібито зроблені на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, проте із зазначених фотографій не є можливим встановити, які саме об'єкти на них зафіксовані та де вони знаходяться. Зазначені фотографії не є належним доказом, оскільки не містять достовірної інформації про предмет доказування.

ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився , про день і час судового засідання повідомлений належним чином.

Представники відповідача ПП «Фірма «МИСАК» проти скарги заперечували, просили рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходив з того, що ОСОБА_1 чинить ПП «Фірмі «МИСАК» перешкоди в користуванні земельною ділянкою, право на частину користування якої, він не оформив у встановленому законодавством порядку.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 31.08.1998 року № 1789 «Про надання приватному підприємству «Фірма «МИСАК» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування торгово-офісного підприємства по АДРЕСА_1» 9.08.1999 року між відповідачами Київською міською радою та ПП «Фірма «МИСАК» укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди, який посвідчений 9.08.1999 року нотаріально (т. 1 а.с. 9-12).

За вказаним договором відповідачу ПП «Фірма «МИСАК» надано у платне володіння та користування строком на 49 років земельну ділянку розміром 0,0978 га, у тому числі земля, що використовується у комерційних цілях розміром 0,0978 га за адресою: АДРЕСА_1 згідно з планом тимчасового користування за № 7904514. Вказаній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 18-21, 24-32).

Сторонами по справі не заперечується, що 7 жовтня 2010 року на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_1 придбав у відповідача ПП «Фірма «МИСАК» нежилу споруду за літ. Д, що знаходиться за вказаною адресою, загальною площею 137,30 кв.м. (т. 1 а.с. 13-14,17).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці є підставою припинення права користування земельною ділянкою (п. є ч. 1 ст. 141 ЗК України).

Така ж правова позиція викладені і в постанові Верховного Суду України від 20 серпня 2013 року у справі № 3-15гс13, відповідно до якої , виходячи із наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, - права власності або права користування.

У разі відчуження будівлі (споруди), які розміщені на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відчужувача, до набувача переходить право користування лише частиною земельної ділянки, на якій розміщена така будівля (споруда), а також частиною ділянки, необхідної для їх обслуговування. Тобто, площа земельної ділянки переходить у користування по периметру придбаної будівлі (споруди), який необхідний для обслуговування придбаної будівлі (споруди).

Згідно пп. г п. 18 Постанови Верховного Суду України від 16.04.2014 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до якого до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК України.

Таким чином, вірним є висновок суду про те, що договір оренди земельної ділянки від 9.08.1999 року припиняє свою дію лише в частині земельної ділянки, на якій розміщена придбана ОСОБА_1 нежила будівля літ. Д, а договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Фірма «МИСАК» нежилої споруди за літ. Д, що знаходиться за вказаною адресою, є лише підставою для переоформлення права користування у встановленому законом порядку земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.12 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 6 від 17 травня 2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» відповідно до частини другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Отже, якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я в установленому законом порядку, в тому числі з додержанням вимог згаданих Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» і статті 125 ЗК України, яка пов'язує виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, оскільки ОСОБА_1 пред'явлені вимоги про припинення договору оренди землі вцілому, в тому числі і користування земельною ділянкою, на якій розміщена будівля літ. Г ПП «Фірма «МИСАК», площею 290,3 кв.м., то суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

Відповідно до положень ч. 4 п. 8 Постанови Верховного Суду України від 16.04.2014 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», що питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред'явлення позову про розірвання договору.

Тобто, визнання договору оренди землі припиненим за рішенням суду чинним законодавством не передбачено, а позивач, в свою чергу, не є стороною договору оренди земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою та ПП «Фірма «МИСАК», а відтак позбавлений права на пред'явлення до суду відповідного позову про визнання договору оренди припиненим.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права користування земельною ділянкою площею 0,0499 га для експлуатації та обслуговування нежитлової споруди, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 та виділення в натурі йому вказаної земельної ділянки, то вони є також необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено порушення його права на користування земельною ділянкою, яка необхідна йому для обслуговування та експлуатації придбаної нежилої будівлі літ. Д, площею 137,3 кв.м., а також не доведено чому саме такий розмір земельної ділянки площею 0,0499 га є необхідним для обслуговування та експлуатації придбаної нежилої будівлі літ. Д, площею 137,3 кв.м.

Відповідно до ч. 4 п. 7 Постанови Верховного Суду України від 16.04.2014 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів мicцeвoгo самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. «Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Отже, вимога про виділення в натурі позивачу ОСОБА_1 земельної ділянки є передчасною, оскільки надання земельних ділянок здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування (ст. 116 ЗК України), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленої спеціалізованою організацією на підставі дозволу органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади.

Апеляційна інстанція звертає увагу на те, що суд не підміняє собою інші органи влади, які уповноваженні законодавством для здійснення виділу земельної ділянки.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 року № 457/1867 передача земельних ділянок в оренду або надання їх у постійне користування на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу чи об'єднання земельних ділянок здійснюється у разі формування нових земельних ділянок шляхом поділу чи об'єднання землекористувачем раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають в його користуванні.

Відповідно до ст. 5 вказаного Тимчасового порядку до клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою додаються, зокрема, нотаріально посвідчена згода на поділу чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, інших користувачів земельної ділянки, якщо такі є.

Так, ОСОБА_1 до Київської міської ради 27.05.2014 року було подано клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою без нотаріально посвідченої згоди ПП «Фірма «МИСАК» (т. 1 а.с. 22), а тому листом від 25.07.2014 року йому правомірно було повернуто документи та повідомлено, що земельна ділянка не може бути передана у користування позивачу у зв'язку з тим, що вона перебуває у користуванні відповідача ПП «Фірма «МИСАК» та відсутня його нотаріально посвідчена згода (т. 1 а.с. 23).

Натомість, обираючи собі спосіб захисту своїх прав, ОСОБА_1 не звернувся в суд із вимогами про зобов'язання ПП «Фірма «МИСАК» надати нотаріально посвідчену згоду на поділ земельної ділянки та щодо оскарження такого рішення Київської міської ради.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України у м. Києві скасувати в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельною ділянки комунальної власності м. Києва, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0978 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вилучити із міського земельного кадастру інформацію про реєстрацію цієї земельної ділянки, то вони також є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Згідно з п.п. 49-50, 52-54 Порядку ведення Державного земельного кадастру, поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком № 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення меж) відповідно до п.п. 107-137 цього Порядку.

З огляду на те, що земельна ділянка площею 0,0978 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, сформована як об'єкт цивільних прав, відсутні документи що поділу земельної ділянки, то вірним є висновок суду , що вказані позовні вимоги не можуть бути задоволеними.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та задоволення вимог ПП «Фірма «МИСАК» з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що після продажу нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 літ. Д, ОСОБА_1 з 1.09.2013 року по 27.09.2013 року самовільно, не маючи на це відповідних дозволів та документації, на орендованій ПП «Фірма «МИСАК» земельній ділянці, побудував одноповерхове дерев'яне нежиле приміщення понад 25 м.кв., розмістив побутівку, будівельні матеріали та інші речі побутового вжитку (т. 2 а.с. 37-45, 52-74).

Відповідно до ч. 5 ст. 415 ЦК України землекористувач зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Згідно з ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 ЗК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

Судова колегія погоджується з тим, що ПП «Фірма «МИСАК» довело суду ту обставину, що ОСОБА_1 без будь-яких законних підстав встановив дерев'яне нежиле приміщення площею понад 25 кв.в., розмістив дерев'яну побутівку, будматеріали та інше на земельній ділянці, користувачем якої на законних підставах є ПП «Фірма «МИСАК», поряд з нежилим приміщенням ПП «Фірма «МИСАК», що також стверджується і показами свідків, допитаних у судовому засіданні, та залишення ОСОБА_1 без належного реагування повідомлень та звернень ПП «Фірма «МИСАК» (т. 2 а.с. 46-51) щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді