Справа №531/13/15-ц
Провадження №2/531/124/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2015 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Попова М.С.,

за участю секретаря - Шаршонь Т.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Карлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 4045,00 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 350 грн.. а всього 6395 грн.

У позові посилається на те, що відповідач 07.04.2013 р. о 22:00 год. в м.Карлівка по вул.60-річчя Жовтня керував автомобілем ВАЗ11830 д.н.з.НОМЕР_2 перебуваючи в стані алкогольного сп*яніння, а також допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ21063 д.н.з.НОМЕР_3, який належить позивачу. В результаті вказаного ДТП було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль. Відповідач відмовився відремонтувати автомобіль. Постановою Карлівського райсуду від 30.04.2013 р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та ст.124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 2550 грн. Постанова ніким не скасована та набрала законної сили. Позивачем було самостійно проведено ремонт власного автомобіля, на що він витратив 4045,00 грн. Своїми діями відповідач завдав позивачу і моральну шкоду, яку позивач оцінює у 2000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав позов, пояснив, що раніше ОСОБА_3 обіцяв відремонтувати автомобіль, а потім почав уникати зустрічі, тож позивачу довелося ремонтувати автомобіль самому. Моральну шкоду відповідач завдав тим, що не дотримав слова. Експертизу не проводив, хоча знав, що вона необхідна, до страхової компанії також не звертався.

Представник відповідача позов не визнав, та просив відмовити у його задовленні з підстав викладених у запереченні.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Постановою Карлівського райсуду від 30.04.2013 р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та ст.124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 2550 грн.( а.с.9).

З довідки виданої старшим інспектором ВДАІ Карлівського РВ С.В. Ришканичем, вбачається, що внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_1 отримав зазначені механічні пошкодження ( а.с.4).

На підтвердження понесених матеріальних витрат, позивачем додано до матеріалів справи Рахунок №9 від 29.04.2013 р., з якого вбачаються виконані роботи по ремонту автомобіля ВАЗ21063 д.н.з.НОМЕР_4 на суму 4045,00 грн. ( а.с.5).

У ч.1 ст. 1166 ЦК України, зазначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (ст.23 ЦК України).

В суді встановлено, що в результаті вчинення ДТП з вини ОСОБА_3, позивачу дійсно було завдано матеріальних збитків в результаті пошкодження його автомобіля.

Проте позивачем не було проведено авто товарознавчу експертизу, а тому вартість відновлювального ремонту автомобіля та вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля ОСОБА_1, пошкодженого в результаті ДТП не визначена належним чином.

Позивач до позовної заяви надав поліс № АВ / 3677651 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який було видано страховою групою АТ «СГ»Ю.БІ.АЙ» на ім'я відповідача - ОСОБА_3 ( а.с.7). Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одну особу) - 100 000 гривень, за шкоду заподіяну майну - 50 000 гривень. Тож, оскільки сума заявленої матеріальної шкоди покривається страховкою, то обов'язок з її відшкодування шкоди мав бути покладений на приватне акціонерне товариство «Страхова група Ю.БІ.АЙ».

Крім того, згідно п. 35.1 ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - далі Закон, від 01.07.2004 року № 1961-IV встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України ( МТСБУ ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Абзацем 5 п. 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Проте, на сьогоднішній день, позивачем ОСОБА_1 не було виконано своїх зобов'язань та до АТ «СГ»Ю.БІ.АЙ» не направлено ні повідомлення про настання ДТП, ні заяву на виплату страхового відшкодування, що унеможливлює виплату суми страхового відшкодування.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, з урахуванням відсутності повідомлення про настання страхової події (ДТП) та заяви на виплату страхового відшкодування від позивача, можна зробити висновок, що відповідач ОСОБА_3 не порушив права позивача ОСОБА_1 щодо виплати страхового відшкодування. Все викладене свідчить лише про необґрунтованість дій з боку позивача відносно звернення до суду за примусовим стягненням з відповідача ОСОБА_3 матеріальної шкоди.

У постанові № 4 ПВССУ від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у п.16 визначено, що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень».

На підтвердження витрат, понесених позивачем на ремонт автомобіля, необхідно було надати висновок експерта, а не приватного підприємця.

Отже, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо відшкодування йому суми коштів за ремонт автомобіля, визначеної ФОП ОСОБА_7, є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Крім того, позивач просить суд стягнути на його користь завдану йому моральну шкоду в сумі 2000,00 гривень. Проте жодного доказу на підтвердження та обґрунтованості даної вимоги, суду не було надано, що дає підстави для відмови у задоволенні цієї частини позову.

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, позовні вимоги, в частині відшкодування витрат на правову допомогу , також не підлягають задоволенню.

Керуючись постановою ПВССУ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", ст. ст. 22,23,1166,1167 ЦК України, ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 11,60,88,212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області, через Карлівський районний суд Полтавської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі якщо рішення було винесено без участі особи, яка його оскаржує, з дня отримання копії рішення.

Суддя