Справа № 148/682/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м.Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Карнауха А.П.

при секретарі Грабовській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1. звернулась до Тульчинського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

З 15.06.2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Цей шлюб виявився невдалим. Протягом нетривалого сімейного життя у них виникали непорозуміння, сварки, виникли неприязні стосунки. З початку 2014 року шлюбні відносини фактично припинились. З вересня 2014 року вони роз»їхались і стали проживати окремо. На час подання позову у Тульчинському районному суді розглядається справа про розірвання шлюбу.

В шлюбі у них народився син ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини є відповідач, а матір»ю вона.

ОСОБА_2 самоусунувся від належного виховання та утримання сина. Не дбає про здоров»я дитини, про його фізичний, моральний та духовний розвиток. За браком коштів та часу не надає жодної матеріальної допомоги та не виконає свої батьківські обов»язки. Він систематично злісно ухиляється від сплати аліментів, знаючи, що син перебуває на повному утриманні позивачки. Заборгованість по сплаті аліментів з січня 2014 року становить 5290 грн. На даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, тому має обмежені можливості та потребує фінансової допомоги.

15.03.2015 року ОСОБА_2 нотаріально посвідчив заяви про те, що з 13 січня 2014 року не надає жодної матеріальної, моральної, фінансової допомоги та не виконує свої батьківські обов»язки, про визнання її позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнути з авідповідача судові витрати, понесені нею при зверненні до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач згоден на позбавлення батьківських прав. Про це подав письмову заяву,яка нотаріально посвідчена. Від аліментів вона відмовилась. ОСОБА_2 з сином не бачиться. Участі в його вихованні не бере. Він дійсно в 2014 році приходив до сина, але вони його не пустили. Був скандал. Вона викликала міліцію. ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав та просив його задовольнити. Пояснив суду,що в жовтні 2014 року він останній раз приходив до сина, але вони його не пустили. Він зобов»язаний до сплати аліментів на утримання сина, але їх не сплачує. Має значну заборгованість. Позивачка відмовилась від аліментів, щоб позбавити його батьківських прав. Вона телефонувала до органу опіки та піклування. Була скликана комісія при міській раді. ОСОБА_2 на засіданні комісії не був.

За тиждень до надання висновку комісією про позбавлення батьківських прав він бачився із дитиною.

Перед новим 2015 роком дав 1000 грн. Точніше їх вирахували із зарплати. Всього 1700 грн. Із ДВС перерахували 1000 грн. перед Новим роком. Є відповідна квитанція.

Визнає позов, бо жінка пообіцяла забрати виконавчий лист на аліменти. В нього зараз важке матеріальне становище. Батько попав під скорочення на роботі. Мама отримує всього 1000 грн. Він вимушений матеріально допомагати батькам, з якими проживає.

Для сина він був батьком і залишається. Можливо в подальшому зможе поновити свої батьківські права.

Незважаючи на визнання позову відповідачем суд не вважає можливим прийняти таке визнання, оскільки воно суперечить закону та порушує права та інтереси малолітньої особи.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що відповідач не відмовляється від спілкування із сином. Але його приход до дитини був зі скандалом. Батьки ОСОБА_1 казали, що ОСОБА_6 не задоволені. Не хочуть, щоб вона у нього жила. Зі слів ОСОБА_1 ОСОБА_6 не хоче спілкуватись із сином. Кілька разів бачила, що ОСОБА_6 приходив до дитини. Востаннє бачила в січні 2015 року.

Представник органу опіки та піклування - Тульчинської міської ради, Траченко Н.М. пояснила, що позов вона підтримує. Питання розглядалось на комісії. Комісія з опіки та піклування дала висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Цей висновок вона підтримує. Відповідач в січні 2015 року звертався до комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Тульчинської міської ради з заявою про визначення способу участі у вихованні дитини.. Було 21.01.2015 року прийнято рішення виконкому Тульчинської міської ради про встановлення порядку спілкування відповідача із сином.

Прокурор Гаврилюк Н.В. вважає, що позов підлягає задоволенню.

Із наданих суду письмових доказів слідує наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом ДРАЦС Тульчинського РУЮ 20.12.2013 року ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого відділом ДРАЦС Тульчинського РУЮ 15.06.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб. Після реєстрації прізвище дружини стало ОСОБА_2.

Із акта обстеження матеріально-побутових умов життя сім»ї без дати, складеного Грущанським В.О. - провідним спеціалістом у справах неповнолітніх Тульчинської міської ради, та Траченко Н.М. - юрисконсультом Тульчинської міської ради, батько ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дитини.

ОСОБА_2 на підставі рішення Тульчинського районного суду від 07.03.2014 року, яка набрало законної сили 01.04.2014 року, зобов»язаний до сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 500 грн. щомісяця.

Згідно довідки ВДВС Тульчинського РУЮ від 04.02.2015 року № 9 станом на січень 2015 року ОСОБА_10 має заборгованість по аліментам 5290 грн. В грудні 2014 року з нього утримано 1000 грн.

Згідно довідки Тульчинської міської ради № 785 від 23.03.2015 року на утриманні ОСОБА_1 перебуває син ОСОБА_3, 2013 року народження.

Із нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 15.03.2015 року вбачається, що він стверджує, що за браком коштів та часу не надає жодної матеріальної, моральної, фінансової допомоги та не виконує прав та обов»язків, не виявляє батьківського обов»язку щодо свого малолітнього сина.

Згідно такої ж нотаріально посвідченої заяви від 15.03.2015 року ОСОБА_2 повідомляє, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3.

За висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Тульчинської міської ради від 18.03.2015 року № 71 доцільно позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3.

За довідкою голови квартального комітету від 22.03.2015 року на утриманні ОСОБА_1 перебуває син ОСОБА_3,2013 року народження. Батько із сім»єю не проживає, допомоги на виховання сина не надає.

Згідно рішення виконкому Тульчинської міської ради №12 від 21.01.2015 року, який розглянув заяву ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, останньому дозволено брати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином шляхом систематичних побачень, а саме: один раз на два тижні тривалістю до однієї години, з урахуванням особистого розпорядку дня дитини, в присутності матері, у супроводі провідного спеціаліста у справах неповнолітніх Тульчинської міської ради під час прогулянок дитини. ОСОБА_1 попереджено, що у разі ухилення від виконання цього рішення вона зобов»язана відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_2, що проживає окремо від дитини.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідка, думку представника органу опіки та піклування, прокурора, оцінюючи відповідно до ст.212 ЦПК України надані сторонами письмові докази суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків.

В судовому засіданні не встановлено, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, передбачених ст.ст.150,180 СК України.

Навпаки, встановлено, що позивачкою йому чинились перешкоди у спілкуванні з дитиною. З цього приводу він навіть звертався до органу опіки та піклування. Виконкомом Тульчинської міської ради 21.01.2015 року було прийнято рішення, яким встановлений порядок спілкування відповідача із сином. Для цього навіть був залучений спеціаліст у справах неповнолітніх.

Цей факт позивачкою не спростований і свідчить про те, що відповідач не тільки не ухиляється, а навпаки, незважаючи на супротив позивачки, намагається за участю органу опіки та піклування спілкуватись із сином,брати участь у його вихованні.

ОСОБА_2 також бере участь у матеріальному забезпеченні дитини, хоча й нерегулярно сплачує аліменти. Нерегулярність сплати він пояснює скрутним матеріальним становищем, наявністю на його утриманні батьків.

Позивачкою суду не надано жодного доказу, що відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів, маючи можливість їх сплати. Нерегулярність сплати аліментів не може свідчити про умисне ухилення боржника від їх сплати, якщо така нерегулярність викликана його скрутним матеріальним становищем.

В судовому засіданні не встановлено підстав позбавлення ОСОБА_2 батьківства, передбачених ст..164 ч.1 пп.1,3,4,5,6 СК України.

Суд не може взяти до уваги визнання позову відповідачем, оскільки в судовому засіданні встановлено, що таке визнання зроблено під примусом позивачки, яка, користуючись важким матеріальним становищем відповідача, наявністю заборгованості по сплаті аліментів, під обіцянку відмовитись від стягнення аліментів, отримала від нього нотаріально посвідчену заяву про визнання позову.

Судом також не може бути визнаний належним доказом ухилення від виконання батьківських обов»язків висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Тульчинської міської ради від 18.03.2015 року № 71 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3. Цей висновок суперечить рішенню виконкому Тульчинської міської ради №12 від 21.01.2015 року, який розглянув заяву ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, останньому дозволено брати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином шляхом систематичних побачень, а саме: один раз на два тижні тривалістю до однієї години, з урахуванням особистого розпорядку дня дитини, в присутності матері, у супроводі провідного спеціаліста у справах неповнолітніх Тульчинської міської ради під час прогулянок дитини. ОСОБА_1 попереджено, що у разі ухилення від виконання цього рішення вона зобов»язана відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_2, що проживає окремо від дитини.

Вже менш як через два місяці після прийняття такого рішення орган опіки та піклування приймає діаметрально протилежне рішення про доцільність позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2017 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,

її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її

нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна

розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної

поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В судовому засіданні не встановлено факту свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов»язками.

За таких обставин позов не може бути задоволений, оскільки це позбавляє малолітню дитину батьківського піклування.

Керуючись ст.ст.164, 166 СК України, ст..ст.209,212,214,215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області А.П. Карнаух