Номер провадження: 22-ц/785/3519/15
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі :

головуючого судді - Суворова В.О.

судді - Черевко П.М., - Артеменко І.А.

при секретарі - Фабіжевській Т.С.

з участю: представника ПАТ "Універсал Банк"-Пижикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в розмірі 518 228,90 дол. США, що еквівалентно 6 712 350,50 грн. ,

встановила:

31 травня 2012 року позивач звернувся з зазначеним позовом, який уточнив 05.11.2014р. (т.3 а.с.31). Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що 26.03.2008р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL2590, за умовами якого Банк надав кредит в рамках ліміту в розмірі 230 000 доларів США.

26.03.2008р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду № ВL2590/KL+ до Генерального договору, відповідно до якої Банк встановив ОСОБА_4 кредитний ліміт у розмірі 80 000 доларів США зі сплатою 14% річних.

Крім того, 26.03.2008р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду № ВL2590/K-1 до Генерального договору, відповідно до якої Банк встановив ОСОБА_4 кредитний ліміт у розмірі 150 000 доларів США зі сплатою 11,5% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між Банком та ОСОБА_5 були укладені договори поруки №ВL2590/KL+П1 та №ВL2590/K-1-П1, відповідно до яких поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником.

ОСОБА_4 належним чином зобов'язання за Генеральним договором та Додатковими угодами до нього не виконала, у зв'язку з чим станом на 15.02.2012р. утворилась заборгованість у розмірі 381 898,80 дол. США. Банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Генеральним договором та додатковими угодами до нього в загальному розмірі 381 898,80 дол. США, що еквівалентно 3 051 371 грн. 40 коп.

Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.12.2012р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2013р., позов задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.08.2014р. рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.12.2012р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29.11.2013р. скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції .

Скасовуючи судові рішення суд касаційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення в частині солідарного стягнення з боржника і поручителя заборгованості за генеральним договором та додатковою угодою № BL2590/K-1 до генерального договору, дійшов передчасного висновку про задоволення позову та солідарне стягнення з боржника і поручителя заборгованості за вказаним договором, без урахувань того, що боржник перестала належним чином виконувати зобов'язання за спірними договорами та здійснювати належні платежі з вересня 2008 року, позивач звернувся до поручителя з вимогою про погашення заборгованості за вказаною додатковою угодою лише 21 грудня 2009 року та з позовом у травні 2012 року. Тобто несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню з поручителя лише в межах позовної давності по кожному із платежів.

05.11.2014р. позивач збільшив розмір позовних вимог і просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за Генеральним договором та Додатковою угодою № ВL2590/KL до нього в розмірі 245 151,65 дол. США, що еквівалентно 3 175322,33 грн., заборгованість за Генеральним договором та Додатковою угодою до нього № ВL3147/K-1 в розмірі 273 077,25 дол. США, що еквівалентно 3 537 028,17 грн., а всього стягнути заборгованість станом на 30.10.2014р. в розмірі 518 228,90 дол. США, що еквівалентно 6 712 350,50 грн. (т.3 а.с.31-32).

Рішенням суду першої інстанції від 29 січня 2015 року позовну заяву ПАТ "Універсал Банк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL2590 від 26.03.2008 року та Додатковою угодою № ВL3147/K-1 від 26.03.2008 року в межах строків позовної давності станом на 30.10.2014р. в сумі 255 063, 47 доларів США, з яких 146 611, 24 доларів США - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість 13 193, 99 доларів США, 104 308, 22 доларів США - заборгованість за відсотками, 4 144, 01 доларів США - заборгованість за підвищеними відсотками.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL2590 від 26.03.2008 року та Додатковою угодою № ВL2590/KL+ від 26.03.2008 року в сумі 245 151,65 доларів США - відмовлено в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 - відмовлено в повному обсязі в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Універсал Банк" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 798,50 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення, яким просить задовольнити позов у повному обсязі .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах вимог скаржника і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позивні вимоги банку виходив з того, що позивач пропустив строк позивної давності щодо стягнення суми боргу за договір про надання кредитних послуг № BL2590 та додатковим договором №ВL2590/KL+. Також відмовляючи в солідарному стягненні заборгованості за кредитними договорами суд першої інстанції встановивши , що боржник перестала належним чином виконувати зобов'язання за спірними договорами та здійснювати належні платежі з вересня 2008 р., а позивач звернувся до поручителя з вимогою про погашення заборгованості лише 21 грудня 2009 року та з позовом у травні 2012 року, прийшов до висновку, що договір поруки є припиненим. Також суд першої інстанції стягнув заборгованість по кредитному договору з позичальника з урахуванням строку позивної давності щодо черговості її сплати.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 26 березня 2008 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_4 укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2590, за умовами якого Банк надав останній кредит у розмірах ліміту 230 000 дол. США строком повернення до 01 березня 2028 року. Відповідно до розділу 6 Генерального договору в разі прострочення виконання зобов'язань Позичальника за будь -якою з кредитних послуг, наданих банком за умовами цього договору відповідної Індивідуальної угоди, Банк також має право вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї наданої суми кредиту та сплати плати за кредит за всіма кредитними послугами, наданими Банком в межах дії цього Договору, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Також умовами договору встановлений порядок дострокового погашення кредиту та плати за кредит (т.1 а.с.6).

26 березня 2008 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду №ВL2590/KL+ до Генерального договору, відповідно до умов якої Банк встановив ОСОБА_4 кредитний ліміт в розмірі 80 000,00 дол. США зі сплатою 14% річних, строк повернення до 28 лютого 2009 року (т.1 а.с.14).

26 березня 2008 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду № ВL3147/K-1 до Генерального договору, відповідно до якої Банк встановив ОСОБА_4 кредитний ліміт у розмірі 150 000 дол. США зі сплатою 11,5% річних зі строком повернення до 01.03.2028 року (т.1 а.с.17). Позичальник повинен проводити погашення кредиту та сплату процентів відповідно до Графіка щомісячними ануїтентними платежами по 1604,51 дол. США в останній робочий день, що передує 01 числу кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтентний платіж. Першим днем прострочення сплати суми щомісячного ануїтентного платежу вважається 01 число кожного поточного календарного місяця строку кредитування згідно Графіку погашення кредиту .

26 березня 2008 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за Генеральним договором та Додатковою угодою №ВL2590/KL+, за Генеральним договором та Додатковою угодою №ВL3147/K-1 між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_5 укладені договори поруки №ВL2590/KL+П1 та №ВL2590/K-1-П1.

Відповідно до п.п.1.1 договорів поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з:

Додаткової угоди №ВL2590/KL+ від 26.03.2008 р. до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL 2590 від 26.03.2008 р.;

Додаткової угоди №ВL3147/К-1 від 26.03.2008 р. до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL 2590 від 26.03.2008 р;

укладеного між кредитором та Боржником в повному обсязі існуючих в теперішній час , так і тих, що можуть виникнути у майбутньому (т.1 а.с.24-29).

Позивач виконав умови договору надавши позичальнику кошти в строк та розмірах обумовлених сторонами.

Відповідачі належним чином умови Генерального договору від 26.03.2008 року та Додаткової угоди до нього №ВL2590/KL+ не виконали, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Станом на 30.10.2014р. заборгованість за Генеральним договором та Додатковою угодою №ВL2590/KL+ складає 245 151,65 дол. США, що еквівалентно 3 175 322,33 грн., з яких заборгованість по кредиту 79 815,72 дол. США, заборгованість по відсотках - 70 311,12 дол. США, заборгованість по пені - 95 024,81 дол. США.

Термін Генерального договору від 26.03.2008 року та Додаткової угоди до нього №ВL2590/KL+ сплив 28 лютого 2009 року.

Відповідачі також порушили умови повернення кредиту за Генеральним договором та Додатковою угодою до нього № ВL2590/K-1 з 01.09.2008р. (т.3 а.с.34,36).

Заборгованість за Генеральним договором та Додатковою угодою №ВL2590/K-1 складає 273 077,25 дол. США, що еквівалентно 3537 028,17 грн., з яких заборгованість по кредиту 147 503,32 дол. США, заборгованість по відсотках - 115 419,62 дол. США, заборгованість по підвищених відсотках - 10 154,31 дол. США.

Позивач 21.12.2009 року направив відповідачам вимогу-попередження про усунення порушень договору , яким пропонував відповідачам погасити прострочену заборгованість перед банком протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги. Відповідачі отримали вимогу попередження відповідно 25 та 26 грудня 2009 року (а.с.53-54).

Вказана вимога відповідачами виконана не була.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення у солідарному порядку заборгованості по Генеральному договору від 26.03.2008 року та Додатковою угодою до нього №ВL2590/KL+ та за Генеральним договором та Додатковою угодою №ВL2590/K-1 31.05.2012 року.

При розгляді справи у суді першої інстанції відповідачі подали заяву про застосування строків позивної давності (т.3 а.с. 10-19,45-48).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

У позивача по договору №ВL2590/KL+ виникло право на звернення до суду з 02 березня 2009 року. Таким чином, строк, встановлений ст. 261 ч.5 ЦК України , закінчується 03 березня 2012 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 31 травня 2012 року, пропустивши строк позивної давності більш як на два місяця. Обґрунтування щодо поважності пропуску строку позивної давності позивач не надав, клопотання про поновлення строку не заявляв. Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовив в задоволенні позивних вимог щодо стягнення заборгованості по Генеральному договору та Додатковою угодою №ВL2590/KL+ з застосуванням строку позивної давності у відповідності до ст. ч.4 ст. 267 ЦК України.

Також судова колегія вважає, що в відповідності до ст. 559 ч.4 ЦК України договір поруки №ВL2590/KL+П1 є припиненим з наступних підстав.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Із договору поруки №ВL2590/KL+П1 вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржниками своїх зобов'язань перед банком за кредитними договорами не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом установлено, що у зв'язку з порушенням боржниками строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитними договорами кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитних договорів, надіславши 21 грудня 2009 року позичальнику та поручителю вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів (яку поручитель отримав 26 .12.2009 р.) протягом 30 днів з дня отримання повідомлення.

З урахуванням зазначених правових норм судова колегія виходить із того, що передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватись від наступного дня після настання дати дострокового повернення заборгованості (тобто з 07.12. 2009 року), та оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя більше ніж через шість місяців (31.05.2012 року) після настання строку виконання зобов'язань, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинила свою дію.

Суд першої інстанції розглядаючи справу прийшов до правильного висновку, що за Генеральним договором від 26.03.2008 року та Додатковою угодою до нього №ВL2590/K-1 підлягають задоволенню вимоги в межах строку загальної трирічної позовної давності по кожному щомісячному платежу до моменту звернення Банку до суду з позовом, крім штрафних санкцій, строк позовної давності відносно яких встановлений в один рік.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення заборгованості за Генеральним кредитним договором №ВL2590 та додатковою угодою до нього № №ВL2590 /K-1 року особисто з позичальника - ОСОБА_4, станом на 30.10.2014р. в сумі 255 063, 47 доларів США, з яких 146 611, 24 доларів США - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість 13 193, 99 доларів США, 104 308, 22 доларів США - заборгованість за відсотками, 4 144, 01 доларів США - заборгованість за підвищеними відсотками.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції з порушенням закону застосував строк позивної давності, оскільки відповідно до п.3.2 додаткової угоди позичальнику було автоматично продовжено дію ліміту кредитної лінії , не заслуговує на увагу, оскільки вказаним пунктом договору не продовжено дію ліміту кредитної лінії, а передбачено , що банк має право переглядати ліміт кредитної лінії, відповідно зменшити його або призупинити надання коштів, або збільшити ліміт кредитної лінії.

Також апелянт вказує, що строк позивної давності повинен обчислюватися з 22 грудня 2009 року (направлення вимоги про погашення суми простроченої заборгованості). Але судова колегія не може погодитися з вказаним доводом, оскільки він суперечить вимогам ч.5 ст. 261 ЦК України, відповідно до якої строк позивної давності починається зі спливом строку виконання договору.

Апелянт не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позивних вимог в відношенні поручителя вказує на те, що сторони встановили виконання боржником окремих зобов'язань. Але апелянт залишив поза увагою надіслання вимогу-попередження як позичальнику так і поручителю про дострокове припинення зобов'язань за кредитними договорами та договорами поруки.

Заперечуючи проти часткового задоволення позивних вимог щодо стягнення заборгованості по кредитному договору №ВL2590 та додатковою угодою до нього № №ВL2590 /K-1 представник банку вказує, що він підлягає задоволенню у повному обсязі без застосування строків позивної давності щодо скорочених строків позивної давності до штрафних санкцій. Судова колегія розглядаючи даний довід виходить з того, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулось це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановлення договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів. Статтею 258 ч.2 п.1 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення штрафу та пені.

Враховуючи все вищевикладене, колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" - відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

П.М. Черевко

І.А. Артеменко