Справа №573/671/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1471/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Лузан Л. В. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 червня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

25 березня 2015 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що 20 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 10/2008/НОМЕР_1, згідно якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 30733,79 доларів США з відсотковою ставкою 12,79 % на рік, з кінцевим строком повернення кредиту до 17 березня 2023 року. У забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за вказаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_3 20 березня 2008 року укладено договір поруки № 10/2008/НОМЕР_1, а також 08 грудня 2009 року додаткову угоду № 1 до договору поруки. ОСОБА_4 належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 09 березня 2015 року становить 34048,04 доларів США, з яких: 26100,18 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 3957,69 дол. США - заборгованість по відсоткам; 916,79 дол. США пеня; 3073,38 дол. США - штраф. Тому позивач просить стягнути із поручителя ОСОБА_3 на користь банку зазначену заборгованість за кредитним договором.

Рішенням суду від 12 червня 2015 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 10/2008/НОМЕР_1 від 20 березня 2008 року та Додаткової угоди № 1 від 08 грудня 2009 року до кредитного договору № 10/2008/НОМЕР_1 від 20 березня 2008 року в сумі 30457,87 доларів США, з яких: 26100,18 дол. США - залишок по тілу кредиту; 3957,69 дол. США - відсотки за користування кредитом; 400 дол. США - пеня.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «Надра» відмовлено за необґрунтованістю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 3654 гривні.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду в частині зменшення пені до 400 доларів США та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 3073,38 доларів США і ухвалити рішення, яким стягнути пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 916,79 доларів США та штрафу 3073,38 доларів США, в іншій частині рішення суду залишити без змін. В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість зменшення розміру нарахованої пені та відсутності підстав для стягнення штрафу, оскільки їх розмір не тільки не перевищує розміру завданих за договором збитків, а є значно нижчим. Крім того обовязок позичальника сплатити як пеню, так і штраф у разі порушення своїх зобовязань, передбачений умовами кредитного договору.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 10/2008/НОМЕР_1, згідно якого банк надав ОСОБА_4 за програмою «Житло дітям» на придбання однокімнатної квартири кредит в сумі 30733,79 доларів США з відсотковою ставкою 12,79 % на рік, з кінцевим строком повернення кредиту до 17 березня 2023 року (а. с. 8-10).

Згідно з п.п. 4.3.3 позичальник ОСОБА_4 зобовязувалась сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначеному у п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 цього договору.

Відповідно до п.2.4 договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, 20 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки №10/2008/НОМЕР_1.

Згідно з п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязання, вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи в будь-якій частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо (а. с. 19).

Відповідно до п. 2.1 договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязань в цілому чи в будь-якій частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника.

Також судом встановлено, що 08 грудня 2009 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 10/2008/НОМЕР_1 від 20 березня 2008 року (а. с. 11-16).

Згідно вказаної угоди сторони домовились внести зміни в існуючи між ними кредитні зобовязання, а саме: кредитний договір було викладено в іншій редакції, при цьому предмет договору, строк його повернення не змінились, а зміни відбулись в частині графіку виконання зобовязань, після процедури реструктуризації, а також відповідальності сторін (а. с. 11)

Крім того, 08 грудня 2009 року у звязку з тим, що були внесені зміни до існуючих між кредитором і позичальником кредитних зобовязань, була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки № 10/2008/НОМЕР_1 від 20 березня 2008 року (а. с. 20).

ОСОБА_4 належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 09 березня 2015 року становить 34048,04 доларів США, з яких: 26100,18 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 3957,69 дол. США - заборгованість по відсоткам. Крім того за невиконання зобовязань, передбачених договором, банком нараховано позичальнику 916,79 дол. США пені та 3073,38 дол. США - штрафу. (а. с. 17-18).

18 березня 2015 року позивачем на адресу ОСОБА_3 була направлена досудова вимога про сплату заборгованості, що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_4 взятих перед банком зобовязань (а.с.21-22).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем взагалі не зазначено, за який саме із передбачених пунктом 4.3. кредитного договору випадків порушення умов кредитного договору банком нараховано штраф та не надано доказів на підтвердження цієї вимоги. Зменшуючи розмір пені суд першої інстанції керувався положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України та врахував майновий стан відповідача та перебування на його утриманні матері похилого віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 10. ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач в обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 3073,38 дол. США посилається на те, що зазначена сума штрафу нарахована відповідно до п. 4.3 Додаткової угоди №1 від 08 грудня 2009 року до кредитного договору № 10/2008/НОМЕР_1 від 20 березня 2008 року.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що за порушення вимог п.п. 3.3.1. 3.3.2. 3.3.6. 3.3.8. 3.3.9 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 договору, за кожен випадок.

Підпунктами 3.3.1. 3.3.2. 3.3.6. 3.3.8. 3.3.9 Додаткової угоди № 1 від 08 грудня 2009 року встановлено обов'язок позичальника: забезпечувати банк всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених п.2.1 цього договору: суворо дотримуватись положень цього договору; повідомляти банк про зміну адреси проживання, місця роботи та ін. інформації; на вимогу банка надавати документи, що підтверджують поточний фінансовий стан позичальника; надати забезпечення виконання зобов'язань за цим договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника.

Позивачем не зазначено в позовній заяві за яке конкретно порушення умов кредитного договору банком нараховано штраф, передбачений пунктом 4.3. та не надано суду першої інстанції доказів на підтвердження наявності цього порушення. Не надано ним таких доказів і суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представника позивача зазначила, що штраф нараховано за порушення п.п. 3.3.2 (суворо дотримуватись положень цього договору), яке полягає в несвоєчасній сплаті платежів, передбачених договором. Проте, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що за порушення зобовязання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті процентів, банком нараховано пеню. Інших порушень позичальником умов договору, які б давали підстави для нарахування штрафу, передбаченого п. 4.3., представник позивача не вказала.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «Надра» в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 3073,38 дол. США, так як ці вимоги позивач не довів суду належними доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Судом першої інстанції встановлено та з відповідних документів вбачається, що відповідач має невелику середньомісячну заробітну плату, розмір якої не перевищує 2000 гривень, з ним проживає матір похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того з розрахунку заборгованості вбачається, що платежі за кредитним договором до лютого 2014 року постійно здійснювались позичальником, яка є дружиною відповідача, але в недостатньому розмірі, на що могло вплинути значне підвищення курсу долара США до гривні. Враховуючи зазначені обставини, які на думку колегії суддів, мають істотне значення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення пені до 400 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином колегія суддів вважає, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни рішення суду в оскаржуваній частині, яке є законним, обґрунтованим і справедливим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу та пені залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -