Справа № 466/840/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/3499/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

встановила:

В жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та з врахуванням доповнень і змін до позову остаточно просила виділити їй та ОСОБА_3 кожному по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4. На обґрунтування позову зазначає, що в період перебування у шлюбі з відповідачем з 1993 по 2009 рік відповідачем була придбана квартира АДРЕСА_1 та будинок у у АДРЕСА_4, які позивач вважає їх спільним майном, яке підлягає поділу. В 2014 році. внаслідок погроз з боку відповідача фізичною розправою, вимушено покинула квартиру та виїхала в м.Киїх, де винаймає житло.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Судом постановлено визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частку у спільному майні подружжя - АДРЕСА_4 та на ? частку у спільному майні подружжя - 3/10 частки квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення суду в частині визначення частки у квартирі АДРЕСА_1 оскаржив представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка в апеляційній скарзі вказує на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення щодо визначення частки у спільному майні подружжя, порушення та неправильне застосування судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зазначає, про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та їх недоведеність. Апелянт зазначає, що вартість частки квартири, яка належала відповідачу до шлюбу увійшла у вартість придбаної квартири та становить 4/10, а частка доплати, здійсненої за спільні кошти подружжя становить 6/10, а тому спільним майном подружжя є 6/10 частки спірної квартири, а не 3/10 як було встановлено судом. Просить рішення суду в частині визначення частки у квартирі за адресою АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на ? квартири за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 106-107).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_2 на обґрунтування доводів апеляційної скарги та заперечення на скаргу відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони проживали у шлюбі з 1993 року по 2009 рік. Шлюб розірвано 06.08.2009 р.

Безспірно встановлено і те, що під час шлюбу відповідачем ОСОБА_3 було придбано будинок у АДРЕСА_4, який судом, виходячи з положень ст.60 СК визнано спільним майном подружжя та визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частку цього будинку, з чим сторони фактично погодились та не оскаржили рішення суду в цій частині.

Виходячи з положень ст.303 ЦК України рішення суду в цій частині не переглядається.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, та не оспорюється позивачем, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_3 житловою площею 18,8 кв.м. загальною площею 35,6 кв.м.

В період перебування у шлюбі 20 серпня 1997 року ОСОБА_3, фактично діючи в інтересах сім`ї, обміняв з доплатою належну йому однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 39,8 кв.м. та загальною площею 68,3 кв.м., про що укладено відповідний договір міни (а.с.32).

Як вбачається із змісту цього договору, вартість належної ОСОБА_3 однокімнатної квартири на час укладення цієї угоди становила 12187 грн., а доплату при обміні квартир було ним здійснено в розмірі 16 713 грн.

Сторони визнають, що вказана доплата була вчинена за рахунок спільних коштів подружжя.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, дійшов вірного висновку про те, що частина придбаної ОСОБА_3 шляхом міни трьохкімнатної квартири, яка відповідає частці вартості належної йому на правах власності квартири АДРЕСА_3 є його особистою власністю, та не підлягала поділу, що відповідає положенням ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1996 року), що діяла на час укладення ним договору міни і така становить 42,2% від загальної суми вкладених у набуту квартиру коштів, або 422/1000 її частки.

При цьому, з врахуванням спільно вкладених подружжям коштів в розмірі 16 713 грн., які становлять 57,8% від загальної суми вкладених у набуту квартиру коштів, спільною сумісною власністю слід визнати 578/1000 частини квартири АДРЕСА_1, а не 3/10, як помилково визначено судом першої інстанції.

Виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, з врахуванням того, що сторони не надали суду будь-яких обґрунтованих доказів на підтвердження необхідності відступлення від рівності часток, судова колегія приходить до висновку, що 578/1000 частини квартири АДРЕСА_1 підлягають рівному поділу між сторонами.

При цьому, за ОСОБА_2 слід визнати право власності на ? частин цієї квартири, яка становить 289/1000 її частини, а за ОСОБА_3 - 711/1000 її частини (422/1000 + 289/1000).

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - 3/10 частки квартири АДРЕСА_1 слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та визнання за нею 1/2 частини цієї квартири задовольнити частково, з врахуванням наведених вище мотивів. В решті цих позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - 3/10 частки квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та визнання за нею 1/2 частини цієї квартири задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 578/1000 частини квартири АДРЕСА_1.

Виділити у власність ОСОБА_2 289/1000 частини квартири АДРЕСА_1.

Виділити у власність ОСОБА_3 711/1000 частини квартири АДРЕСА_1.

В решті цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду першої залишити без змін залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскарженим у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.