Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/2546/13-ц Головуючий у 1-й інст. Юрчук М. І.
Категорія 30 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Зарицької Г.В.,

при секретарі судового

засідання Церпіцькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 05 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, заподіяну транспортному засобу у сумі 13452,06 грн., 5000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що 20.10.2012 року о 07 год. 30 хв. на автодорозі Дубрівка - Баранівка - В. Піч Романівського району Житомирської області з вини відповідача ОСОБА_2, який керував автомобілем Дасіа, реєстраційний номер НОМЕР_1 сталося зіткнення з його транспортним засобом «КІА Сеrato», державний номер НОМЕР_2, у зв'язку з чим останній отримав механічні пошкодження.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 05 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6726,03 грн. матеріальної шкоди заподіяної пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У решті вимог відмовлено. Також відмовлено у задоволенні позову до ПрАТ «УПСК» за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване судове рішення, яким відмовити позивачу у позові до нього за безпідставністю вимог та стягнути з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_3 6726,03 грн. Зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що обов'язок по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної транспортному засобу, який належить позивачу в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням ступеню вини сторін, а саме половину розміру шкоди, необхідно стягнути з ПрАТ «УПСК».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 також просить скасувати оскаржуване судове рішення, та ухвалити нове, яким стягнути з ПрАТ «УПСК» на його користь 13452,06 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а з ОСОБА_2 5000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Зазначає, що суд у рішенні дійшов помилкового висновку стягнувши матеріальну шкоду з ОСОБА_2, а не з ПрАТ «УПСК». Щодо стягнення моральної шкоди, то на думку апелянта, вона має бути відшкодована ОСОБА_2, оскільки саме через неправомірні дії останнього йому завдані збитки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1188 ЦК України передбачений порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Відтак, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Згідно п. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.10.2012 року о 07 год. 30 хв. на автодорозі Дубрівка - Баранівка - В. Піч Романівського району Житомирської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 згідно полісу АІ/ 1194334 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована у відповідача - ПрАТ «УПСК» зі встановленим лімітом відповідальності за шкоду на одного потерпілого 50000 грн. (а.с.245).

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2012 року позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою - повідомленням про вчинення відповідачем ДТП та пошкодження його автомобіля. Крім того, ним була подана заява про страхове відшкодування.

23.10.2012 року працівниками страховика був проведений огляд пошкодженого автомобіля та складено акт, за яким вартість ремонту транспортного засобу ОСОБА_3 становить 13452,06 грн.

Начальником ВДАІ Романівського РВ УМВС України в Житомирській області на позивача було складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП і 11.02.2013 року Корольовський районний суд м. Житомира прийняв постанову про визнання останнього винуватим у ДТП за вказаною статтею, проте у зв'язку із закінченням процесуальних строків провадження в адміністративній справі було закрито.

Постановою судді апеляційного суду Житомирської області від 28.08.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково та виключено з мотивувальної частини зазначеної вище постанови суду першої інстанції висновок про вчинення скаржником адміністративного правопорушення.

Через відсутність встановленої вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді ПрАТ «УПСК» ОСОБА_3 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

По справі була проведена судова автотехнічна експертиза (а. с. 187-191), з висновків якої вбачається, що у даній ДТП є вина як позивача, так і відповідача.

Так,згідно п.п.1;2;3 висновку експерта №682/14-25 від 01.12.2014 року, в дорожній обставновці, що мала місце 20.10.2012 року з участю водіїв ОСОБА_3 і ОСОБА_2, водій автомобіля "Дачія", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України, де зазначено: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди і останній мав при заданих умовах технічну можливість уникнути даної ДТП шляхом застосування своєчасного термінового гальмування.

Згідно п.4 вказаного висновку експерта, в дорожній обстановці, що мала місце 20.10.2012 року з участю водіїв ОСОБА_3 і ОСОБА_2, водій автомобіля «КІА Сеrato», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1;10.4 ПДР України, де зазначено: п.10.1- перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 10.4- водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Відповідно до п.5 висновку експерта, відсутній категоричний висновок стосовно причини створення аварійної ситуації та виникнення даної дорожньо-транспортної ситуації, з причин зазначених у відповіді на питання №3 даної експертизи.

Суд на підставі досліджених в судовому засіданні доказів дійшов правильного висновку, що в даній дорожньо-транспортній пригоді є вина обох водіїв транспортних засобів - водія ОСОБА_3 в тому, що він, здійснюючи після розвороту лівий поворот з правого крайнього положення не переконався, що це буде безпечним, виконав лівий поворот, не надав дорогу попутному транспортному засобу, що рухався позаду, тобто водію автомобіля, а останній, ще знаходячись на значній відстані, побачив автомобіль, яким керував ОСОБА_3 і рухався в попутному напрямку та здійснив розворот і продовжив рух попереду в попутному напрямку і здійснював лівий поворот на невеликій швидкості, тому ОСОБА_2 міг передбачити, що водій автомобіля «КІА Сеrato» ОСОБА_3 може здійснювати маневр розвороту, де відповідно до ч.2 п.10.4 ПДР України водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот і в такому випадку водій ОСОБА_2 не повинен був здійснювати маневр обгону.

Таким чином, з врахуванням наведеного та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин вимог п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України та покладення на відповідача ПрАТ «УПСК», в якій застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, часткової відповідальності щодо виплати позивачу ОСОБА_3 страхового відшкодування. Виходячи із встановленої вартості пошкодженого автомобіля до відшкодування підлягає 6726,03 грн., що становить 50% заподіяної шкоди. Долучені до апеляційної скарги калькуляція та висновок оцінювача ОСОБА_5 в силу вимог чинного законодавства не можуть бути належними доказами, які б спростовували визначений судом розмір матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_3 вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою.

Виходячи з обставин справи та наданих позивачем доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, колегія суддів вважає такі вимоги також підлягають частковому задоволенню з відповідача ОСОБА_2 Визначаючи розмір такої шкоди в сумі 500,00 грн. колегія суддів враховує обставини справи та роз'яснення у п.9 Пленуму Верховного суду України викладені від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди»(зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5).

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України колегія суддів проводить розподіл судових витрат між сторонами, та стягує з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 369,00 грн. витрат за проведення експертизи, 350,80 грн. сплаченого судового збору, а на користь ОСОБА_2 121,80 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 05 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 500,00 грн. моральної шкоди.

Позов ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 6726,03 грн. матеріальної шкоди,заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 369,00 грн. витрат за проведення експертизи, 350,80 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 121,80 грн. сплаченого судового збору.

У решті вимог ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: