Справа № 635/5080/15-ц
Провадження № 2/635/2416/2015
14 вересня 2015 року
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючої судді - Токарєвої Н.М.,
при секретарі - Браварець К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
22 листопада 2014 року, Позивач відправив до СК «Україна» по електронній пошті заяву постраждалого, а 24 листопада 2014 року всі інші необхідні документи, а саме: довідку про ДТП, копію паспорту ОСОБА_1І та ОСОБА_2, копію посвідчення водія, копія технічного паспорту автомобіля, копію страхового полісу на автомобіль марки ВАЗ 217230 ЗНГ, державний номер НОМЕР_1.
Так як, ПрАТ СК «Україна» знаходиться у м. Київ і свого філіалу у м. Харків не має, то Позивачу довелося звернутися до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_4 з метою проведення висновку, щодо встановлення вартості пошкоджень його автомобіля від ДТП.
04 лютого 2015 року, Позивач електронною поштою відправив до ПрАТ СК «Україна» копію Висновку, копію Постанови Харківського районного суду Харківської області та заяву про страхове відшкодування.
Відповіді від ПрАТ СК «Україна» надходили тільки за електронною поштою, але чіткою відповіді щодо відшкодування не надавалося, що змусило Позивача 14.05.2015р. звернутися зі скаргою на дії страхової компанії до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
18 червня 2015 року Позивач отримав письмову відповідь від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за № 4965/13-12 від 10.06.2015р., згідно якої, Позивачу стало відомо, що 30.04.2015р. було анульовано дію ліцензії ПрАТ «СК «України» за систематичні порушення вимог законодавства, що не звільняє ПрАТ «СК «України» від обовязку виконувати свої зобовязання за укладеними договорами (полісами) страхування.
Проте, станом на 08.07.2015р. ані письмового повідомлення, ані страхового відшкодування Позивач не отримав, що змусило його звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх цивільних прав.
Позивач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі неявки відповідача не заперечував проти розгляду справи при заочному розгляді (а.с.34).
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час, день та місце слухання справи повідомлявся рекомендованою кореспонденцією (а.с.41, 47).
З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.
У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом рішення - Закон), потерпілими за цим законом є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу.
У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є, крім іншого, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
На підставі ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов'язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи.
У відповідності до ч. 1 ст. 36 Закону страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, яке приймається в зв'язку із визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку.
За ч. 2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. При цьому якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. А доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
22 листопада 2014 року, Позивач відправив до ПрАТ СК «Україна» по електронній пошті заяву постраждалого, а 24 листопада 2014 року всі інші необхідні документи, а саме: довідку про ДТП, копію паспорту ОСОБА_1І та ОСОБА_2, копію посвідчення водія, копія технічного паспорту автомобіля, копію страхового полісу на автомобіль марки ВАЗ 217230 ЗНГ, державний номер НОМЕР_4, що підтверджується роздруківками електронних листів (а.с.26, 27, 28, 29, 30, 31).
Так як, ПрАТ СК «Україна» знаходиться у м. Київ і свого філіалу у м. Харків не має, то Позивачу довелося звернутися до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_4 з метою проведення висновку, щодо встановлення вартості пошкоджень його автомобіля від ДТП.
04 лютого 2015 року, Позивач електронною поштою відправив до ПрАТ СК «Україна» копію Висновку, копію Постанови Харківського районного суду Харківської області та заяву про страхове відшкодування.
Відповіді від ПрАТ СК «Україна» надходили тільки за електронною поштою, але чіткою відповіді щодо відшкодування не надавалося, що змусило Позивача 14.05.2015 р. звернутися зі скаргою на дії страхової компанії до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
18 червня 2015 року Позивач отримав письмову відповідь від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за № 4965/13-12 від 10.06.2015р., згідно якої, Позивачу стало відомо, що 30.04.2015р. було анульовано дію ліцензії ПрАТ «СК «України» за систематичні порушення вимог законодавства, що не звільняє ПрАТ «СК «України» від обовязку виконувати свої зобовязання за укладеними договорами (полісами) страхування, що підтверджується вищевказаним листом (а.с.32-33).
В частині стягнення на користь Позивача з Відповідача суми моральної шкоди в розмірі 5000,00грн., необхідно відмовити, оскільки частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.
Так, згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
За умовами ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає щодо фізичної особи: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, або у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, ділової репутації. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Хоча вказана норма інших умов для можливості такого відшкодування не визначає, проте судова практика по цивільним справам зводиться до того, що, крім наявності факту порушення відповідних прав, право особи на відшкодування моральної шкоди, зокрема, має бути передбачено спеціальною нормою законодавства, що регулює певні відносини.
Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних прав. Спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової шкоди) розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Проте законодавець також передбачив, що відшкодування завданої моральної шкоди може бути закріплено умовами відповідного договору, навіть якщо таке право не передбачено спеціальними нормами, що регулюють конкретні відносини.
Якщо мова йде про відшкодування шкоди у позадоговірних відносинах, то загальні підстави відповідальності за таку шкоду визначені, зокрема, ст. 1167 ЦК України. Положення ст. 1167 ЦК України регулюють порядок та підстави відшкодування потерпілому моральної шкоди в деліктних правовідносинах.
Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачена відповідальність страхувальника, за відшкодування моральної шкоди внаслідок пошкодження майна третіх осіб застрахованим транспортним засобом та позивачем не було доведено в суді, що Відповідач будь-якими діями завдав страждань Позивачу.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, сплачена позивачем сума судового збору в дохід держави у розмірі 541 гривня 24 копійки, підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 80, 81, 88, 208-210, 212-216, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Харківським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Токарєва