Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1540/15-ц
Провадження №: 2/332/655/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючий суддя Шалпегіна О.Л.

при секретарі Чухрай М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

09.04.2015 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відшкодування судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань.

Представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 29.11.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладені кредитного договору ОСОБА_2 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Між тим, відповідач належним чином не виконав зобов'язання за вказаним договором, тому станом на 28.02.2015 року утворилась заборгованість у загальній сумі 22692,68 грн., яка складається з: 10309,41 грн. - заборгованості за кредитом; 9926,48 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 900 грн. - пеня та комісія за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина) та 1056,79 грн. (процентна складова).

Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, представник позивача просила суд стягнути з ОСОБА_2 зазначену у позові заборгованість за кредитним договором у сумі 22692,68 грн. та судовий збір, сплачений при зверненні до суду в сумі 243,60 грн.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи позовні вимоги Банку не визнав, мотивуючи тим, що він мав намір отримати кредитні кошти у сумі 5000 грн., а позивач самовільно зарахував йому на картку 11000 грн. Його вина полягає тільки у тому, що він скористався вказаними грошовими коштами. Цей кредит він отримав для того, щоб погасити заборгованість за попереднім кредитним договором. Приблизно з червня 2014 року він перестав виконувати зобов'язанні за договором кредиту від 29.11.2012 р. На теперішній час він не має реальної можливості погасити заборгованість, що утворилась за вказаним кредитним договором.

Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані сторонами докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України цивільно-правовий договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

29.11.2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 (позичальник) уклали кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до умов вказаного договору Банк надав позичальнику кредит у сумі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування грошима відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з норми статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зазначений кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою Банку та особисто ОСОБА_2 Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав належним чином. Позичальник отримав вказану в договорі суму грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджено документально.

Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Також п. 2.1.2.7 вказаних Умов власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, з метою запобігання виникненню Овердрафту.

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги доводи відповідача про самовільне, без його згоди, збільшення Баком кредитного ліміту за його платіжною карткою. Крім того, відповідач не заперечував того факту, що він все ж таки скористався грошовими коштами, наданими йому позивачем.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що позичальником не здійснювались платежі згідно умов кредитного договору.

Тим самим, враховуючи викладене, судом встановлено існування у позивача суб'єктивного цивільного права щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором у зв'язку з встановленим фактом порушення відповідачем його умов.

У розрахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначено, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором від 29.11.2012 р. станом на 28.02.2015 р. становить - 10309,41 грн., а заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 9926,48 грн.

Судом визнається правильним представлений позивачем розрахунок суми заборгованості за кредитом та відсотками за його користування.

Правовим наслідком порушення виконання зобов'язання та одним із видів цивільно-правової відповідальності у відповідності до частини 1 статті 546 та пункту 3 частини 1 статті 610 ЦК України є встановлена договором або законом неустойка.

Поняття неустойки дано в статті 549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є

грошова сума чи інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зі змісту наведених норм закону випливає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання та залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Як вид цивільно-правової відповідальності пеня застосовується виключно у грошових зобов'язаннях та стимулює боржника до оперативності їх виконання, оскільки її розмір збільшується в залежності від кількості днів прострочення виконання.

Штрафом же є неустойка, що має разовий характер, обчислюється залежно від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та визначається у часі настанням однієї з подій: невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Згідно з п. 1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг у разі несвоєчасної оплати послуг, передбачених Договором, Умовами та Правилами, Клієнт платить Банку пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочки. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Таким чином, умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення відповідачем строку погашення кредиту за кожен день прострочення.

У той же час сторонами передбачена сплата штрафу за інші правопорушення, передбачені умовами кредитного договору: порушення строків сплати відсотків та користування кредитом та винагороди більш ніж на 30 днів.

За таких обставин суд визнає, що відповідно до умов спірного договору кредиту штраф і пеня настають за різних підстав та при різних обставинах порушення зобов'язання зі сторони боржника.

Судом визнається правильним та таким, що відповідає умовам кредитного договору наданий позивачем розрахунок сум пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 900 грн. та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг - його фіксованої частини в сумі 500 грн. та процентної складової в сумі 1056,79 грн.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд визнає, що ОСОБА_2 належним чином не виконав обов'язки, передбачені укладеним у встановленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості по кредитному договору підлягають задоволенню у встановлених судом розмірах.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем документально підтверджено відповідним платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 243,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 88, 212-215, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість, що утворилась за кредитним договором від 29.11.2012 року станом на 28 лютого 2015 року у загальній сумі 22692,68 грн., яка складається з: 10309,41 грн. - за основним кредитом; 9926,48 грн. - по відсоткам за користування кредитом; 900 грн. - за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 1056,79 грн. - процентна складова та судовий збір, сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 243,60 коп., а всього стягнути 22936 (двадцять дві тисячі дев'ятсот тридцять шість) грн. 28 коп.

Повний текст рішення виготовлено 22 травня 2015 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Л.Шалпегіна