Справа № 565/1426/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням

суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2,
з участю позивачаОСОБА_3,
представника позивачаОСОБА_4,
представника відповідачаОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення незаконності набуття права власності, визнання набувачем за договором купівлі-продажу, скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання права власності на обєкт нерухомості, -

в с т а н о в и в:

В суд звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області, укладеного 17.05.06 р. між ОСОБА_7 як продавцем та ОСОБА_6 як покупцем, недійсним в частині покупця, визнання її набувачем цього майна та визнання за нею права власності на нього.

В судовому засіданні позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, а також змінювала предмет позову, остаточно просила визнати, що договір купівлі-продажу квартири № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області від 17.05.06 р., був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про купівлю квартири для ОСОБА_3 з набуттям нею її у власність; встановити незаконність набуття ОСОБА_6 права власності на вищезазначену квартиру; скасування рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_6 на зазначену квартиру; визнання за ОСОБА_3 права приватної власності на неї.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що за досягнутою у 2005 році домовленістю між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, яка по суті є договором комісії, остання зобовязана була від власного імені у третіх осіб придбати для ОСОБА_3 двокімнатну квартиру в м.Кузнецовську Рівненської області за найбільш вигідною для позивача ціною. Така квартира відповідачем ОСОБА_6 була придбана, ОСОБА_3 прийняла виконання за договором комісії шляхом отримання її від ОСОБА_6, після чого зробила власними силами ремонт у квартирі та заселилась туди з членами своєї сімї. З того часу позивач сприймає це майно як власне, несе обовязки власника по утриманню квартири. Однак ОСОБА_6 відмовляється передавати їй правовстановлюючі документи на квартиру, її право власності на цю квартиру не визнає, чим порушує умови договору комісії. На даний час ОСОБА_6 формально являється власником квартири, хоча фактично не могла і не повинна була набувати її у власність.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 повністю підтримала остаточно уточнені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Вона пояснила, що відповідач ОСОБА_6 являється її рідною сестрою. Раніше ОСОБА_3 проживала у Млинівському районі Рівненської області, у жовтні 2005 року за пропозицією ОСОБА_6 переїхати на проживання до ІНФОРМАЦІЯ_1, вона продала належний їй будинок за 14000 доларів США. За досягнутою з ОСОБА_6 усною домовленістю вона передала відповідачу ці кошти для підшукання підходящої для проживання сімї ОСОБА_3 квартири в м.Кузнецовську Рівненської області, а сама на цей час разом з дітьми переїхала до с.Красносілля Володимирецького району Рівненської області у домогосподарство батьків. За цією домовленістю між нею та ОСОБА_6, 10000 доларів США були призначені для придбання квартири для ОСОБА_3, проте остання мала намір використати їх у підприємницькій діяльності, після чого кошти в аналогічній сумі, одержані як виручку, вкласти у придбання ОСОБА_3 житла. У 2006 році ОСОБА_6 повідомила їй, що підшукала підходящу для неї квартиру, вартість якої складала 17000 доларів США. Оскільки переданих ОСОБА_3 для придбання квартири коштів не вистачало, вона прийняла пропозицію ОСОБА_6, що остання оформить кредит на своє імя. З цією метою ОСОБА_6 17.05.06 р. уклала та нотаріально посвідчила договір купівлі-продажу квартири № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області, продавцем якої була ОСОБА_7, а також оформила у банку кредитний договір та договір іпотеки. Так як ОСОБА_6 займається підприємницькою діяльністю і має потребу в обігових коштах, за досягнутою з ОСОБА_3 домовленістю кредит був наданий на 23000 доларів США замість 17000 доларів США, які слід було сплатити продавцю житла. Сторони домовились про те, що будуть погашати кредит разом, при чому ОСОБА_3 належало сплатити 7000 доларів США, решту суми зобовязувалась сплатити ОСОБА_6 Восени 2006 року, після проведення у квартирі ремонту, ОСОБА_3 з сімєю вселилась до неї. Свої зобовязання по поверненню належної позивачу до сплати за усною домовленістю частини кредиту вона виконувала, систематично віддаючи грошові кошти в обумовленій сумі для ОСОБА_6 З метою заробити частину коштів, яких не вистачало, позивач їздила на заробітки до Російської Федерації, продовжуючи пересилати кошти на погашення кредиту для ОСОБА_6 Влітку 2010 року ОСОБА_3 стало відомо про наявність заборгованості по кредитному договору та її стягнення банком в судовому порядку з ОСОБА_6, яка відмовилась продовжувати сплачувати кошти за кредитним договором, мотивуючи тим, що 11000 доларів США на момент винесення судового рішення було погашено, а інших боргів перед ОСОБА_3 вона не має. ОСОБА_3 зустрілась з працівниками банку та домовилась про те, що усі подальші платежі по кредиту буде сплачувати саме вона. Вона самостійно сплачувала кошти у строки та у розмірах, обумовлених домовленістю з банком, як особисто, так і через інших осіб під час її відсутності в м.Кузнецовську Рівненської області через знайому та дочок. У березні 2013 року ОСОБА_3 повністю виконала зобовязання за кредитним договором та звернулась до ОСОБА_6 з проханням переоформити квартиру на неї, проте ОСОБА_6 відмовила у цьому, мотивуючи тим, що на все її майно на той час був накладений арешт. Пізніше ОСОБА_3 у 2014 році повторно зверталась до ОСОБА_6 з цим же питанням, проте отримала відмову у переоформленні квартири.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги позовної заяви з урахуванням їх зміни підтримав в повному обсязі та з підстав, викладених у заяві про зміну предмета позову, просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнала та пояснила, що дійсно у травні 2006 року за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_7 за 23000 доларів США квартиру № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області для власних потреб, у якій дозволила проживати своїй сестрі ОСОБА_3 та її дітям, уклавши з ними договір найму цього житла. Вона заперечила отримання коштів від ОСОБА_3 для придбання квартири, пояснивши, що за період з 2006 року по даний час дійсно отримувала від ОСОБА_3 грошові кошти, але на інші цілі придбання автомобіля, оплату меблів, тощо, пояснила, що квартирну плату та плату за комунальні послуги дійсно сплачувала ОСОБА_3, оскільки користувалась цим житлом. ОСОБА_6 пояснила, що у пошуках квартири, її виборі, оформленні договору купівлі-продажу, кредитного договору та договору іпотеки позивач участі не приймала. Як пояснила ОСОБА_6, погашення кредиту здійснювалось нею, один раз вона просила ОСОБА_3 сплатити черговий платіж. Про здійснення інших платежів по її кредитному договору ОСОБА_3 чи її дітьми відповідачу нічого не відомо. Із заявами про переведення боргу за кредитним договором з неї на ОСОБА_3 вона не зверталась. Після стягнення з неї та поручителя ОСОБА_8 коштів за кредитним договором органи державної виконавчої служби до неї чи поручителя не звертались, оскільки вона продовжувала вирішувати питання погашення боргу шляхом переговорів з банком. На даний час кредит нею виплачений, за винятком неустойки, нарахованої у звязку з простроченням виконання кредитних зобовязань. Всі квитанції щодо оплати за кредитним договором після винесення у 2010 році судового рішення знаходились у її квартирі, де проживала ОСОБА_3, яка ними і заволоділа, подавши їх суду.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнала та подала суду письмові заперечення проти позову. Заперечення обґрунтовуються тим, що договір купівлі-продажу квартири № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області, укладений 17.05.06 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, є правомірним та дійсним, укладений на підставах і в порядку, встановленому законом, право власності ОСОБА_6 за цим договором зареєстроване, кредитні зобовязання виконувались саме ОСОБА_6 З підстав недоведеності позовних вимог ОСОБА_5, підтримавши в судовому засіданні письмові заперечення, просила суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій надала письмові пояснення по суті позовних вимог, з яких вбачається, що договір купівлі-продажу квартири № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області, укладений 17.05.06 р. нею з ОСОБА_6, є чинним, дійсним та правомірним, взаємних претензій щодо виконання умов договору купівлі-продажу між його сторонами не виникало, всі умови договору були виконані сторонами в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_9, допитаний судом як свідок за клопотанням позивача, показав, що він з червня 2010 року працює на посаді начальника відділу економічної безпеки цього банку, до його обовязків входить врегулювання питань із закриттям проблемних кредитів. Після призначення його на посаду йому стало відомо про наявність проблемного боргу по кредиту, наданому ОСОБА_6 У липні 2010 року він зустрівся з останньою з метою врегулювання питань погашення кредиту, при цьому ОСОБА_6 повідомила йому, що кредит у розмірі 23000 доларів США у банку вона брала для придбання квартири для своєї сестри, і саме її сестра ОСОБА_3 погашає заборгованість по цьому кредиту, пересилаючи для ОСОБА_6 кошти з Російської Федерації. Свідок кілька разів телефонував до ОСОБА_6 протягом серпня-вересня 2010 року, після чого остання пояснила йому, що невдовзі приїжджає її сестра ОСОБА_3, та запропонувала питання погашення кредиту вирішувати з нею. Після цього робота банком проводилась із ОСОБА_3, яка підтвердила пояснення ОСОБА_6 щодо цілей кредитування та погодилась погасити борг за кредитним договором. Таке погашення здійснювалось ОСОБА_3 систематично через її дочку ОСОБА_10, яка проживає у м.Львів, шляхом внесення дочкою позивача коштів через Львівське відділення банку. До кінця 2012 року основний борг по кредитному договору у такий спосіб було погашено. ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_3 сплатити судові витрати та пеню в обмін на списання штрафних санкцій, на що вона погодилась. У лютому 2013 року борг за кредитним договором був погашений у повному обсязі. Представник третьої особи, допитаний як свідок, показав суду, що із розмов з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 йому відомо, що кредит брався для придбання квартири для позивача, однак був оформлений на відповідача ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_3 на момент укладення кредитного договору не працювала, поручителем за зобовязаннями ОСОБА_6 виступив її брат ОСОБА_8, крім того, було укладено договір іпотеки придбаного за кредитні кошти житла. Додаткової угоди до кредитного договору чи будь-яких інших угод про перевід боргу ОСОБА_6 на ОСОБА_3 з банком не укладалось, усні домовленості, що існували, влаштовували на той час усіх учасників правовідносин. Боржнику ОСОБА_6 пропонувалось реструктурувати заборгованість по кредитному договору, проте вона відмовилась, пропонуючи банку спілкуватись з приводу повернення кредиту із ОСОБА_3 В подальшому представник третьої особи до суду не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_11, допитана судом як свідок за клопотанням позивача, показала, що вона являється дочкою ОСОБА_3 Вона повністю підтвердила пояснення позивача щодо обставин передання ОСОБА_3 для ОСОБА_6 коштів в сумі 14000 доларів США, з яких 10000 доларів США для придбання квартири в м.Кузнецовську Рівненської області, існування між ними усної домовленості, за умовами якої ОСОБА_6 повинна була підшукати для придбання сімєю ОСОБА_3 квартири, а на суму, якої не вистачало, оформити кредит на своє імя. ОСОБА_11, допитана як свідок, підтвердила також пояснення ОСОБА_3 про обставини погашення нею кредиту ОСОБА_6 до його закриття, заселення у 2006 році до придбаної квартири, відсутність на той час заперечень з боку ОСОБА_6 права власності на це житло у ОСОБА_3

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_13 повністю підтвердили пояснення ОСОБА_3 та показання третьої особи ОСОБА_11 щодо вищезазначених фактичних обставин надання позивачем коштів для ОСОБА_6 для придбання житла, погашення нею кредиту, оформленого на ОСОБА_6, а також існування усної домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на вчинення таких дій відповідачем в інтересах та на користь позивача.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 в суді показали, що квартира № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області придбавалась ОСОБА_6 для проживання та за кошти ОСОБА_3, остання робила там ремонт, у 2006 році вселилась до неї та святкувала новосілля, сплачувала кошти за кредитом ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_14, крім того, показала, що була присутня під час переговорів, що велись керівником Кузнецовського відділення банку з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 щодо погашення кредиту, підтвердила погашення кредиту ОСОБА_6 коштами ОСОБА_3, у тому числі внесення трьох платежів по 300 доларів США - через неї, після чого ОСОБА_6 відмовилась переоформити право власності на це житло на ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_16, крім того, показала, що у 2010 році ОСОБА_3 зверталась до неї з проханням позичити грошові кошти у розмірі 2000 доларів США для погашення кредиту за квартиру, на даний час ці кошти свідку повернула.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Із змісту вищезазначеної норми вбачається, що договір комісії є двостороннім оплатним договором. Доказів у підтвердження оплатності вчинення відповідачем ОСОБА_6 дій в інтересах ОСОБА_3 за домовленістю, яку позивач вважає договором комісії, суду не подано, на такі обставини у позовній заяві та поясненнях позивач не посилається.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, як встановлено ст.1012 ЦК України, є умови про це майно та його ціну.

Статтею 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст.208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Оскільки за домовленістю сторін, яку позивач вважає договором комісії, його повне виконання у момент його вчинення не передбачалось, а істотною умовою договору комісії, предметом якого позивач вважає придбання для неї нерухомого майна, є його ціна, яка у будь-якому разі перевищувала у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, такий правочин належало би вчиняти у письмовій формі.

Доказів у підтвердження додержання вищезазначеної форми договору комісії суду не надано, позивач зазначає, що такий договір у 2005 році між нею та ОСОБА_6 вчинено в усній формі.

Відповідно до ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Як розяснив Верховний Суд України у п.12 постанови Пленуму № 9 від 06.11.09 р. « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за змістом абзацу другого ч.1 ст.218 ЦК України, не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (ч.2 ст.937, ч.3 ст.949 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для врахування показань свідків у даній справі у підтвердження укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 договору комісії.

Отримання квартири № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області ОСОБА_3 від ОСОБА_6, вселення у неї, виконання ремонту помешкання, постійне проживання позивача та членів її сімї у вказаній квартирі, сплата квартирної плати та плати за комунальні послуги однозначно не вказують на укладення вищезазначеними особами договору комісії, оскільки права та обовязки щодо цього майна у ОСОБА_3 могли виникнути з інших не заборонених законом підстав, у тому числі інших правочинів.

Так, судом встановлено, що 21.05.10 р. між ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_3, яка до укладення шлюбу 27.04.12 р. мала прізвище ОСОБА_11, укладено та посвідчено ЖЕД-2 договір № 209 про найм кімнати у державному або власному будинку за адресою: АДРЕСА_1, за умовами якого ОСОБА_6 здала в найм позивачу приміщення вищезазначеної квартири з 21.05.10 р. без обмеження кінцевим строком, а ОСОБА_3 зобовязалась звільнити жилу площу на вимогу наймодавця протягом 30-денного строку.

За договором № 18 від 25.08.11 р., посвідченим ЖЕД-2, вищезазначену квартиру на таких самих умовах ОСОБА_6 здала в найм ОСОБА_11 з 25.08.11 р. без обмеження кінцевим строком.

Отже, укладення ОСОБА_3 з ОСОБА_6 у 2005 році договору комісії, за умовами якого остання зобовязувалась купити для позивача обумовлену квартиру в м.Кузнецовську Рівненської області, стороною позивача в суді допустимими доказами не доведено.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено у ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із змісту вказаної норми вбачається, що набувачем права власності на майно, яке є предметом договору купівлі-продажу, є його покупець.

ОСОБА_17 встановлено, що 17 травня 2006 року ОСОБА_7 як продавець, та ОСОБА_18 як покупець уклали договір купівлі-продажу квартири № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області, за яким ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_6 вищезазначене нерухоме майно, за що продавець до підписання договору отримала від покупця 121400,00 грн. У договорі зазначено про виникнення права власності на це майно у покупця з моменту державної реєстрації цього договору. Договір посвідчено приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстровано у реєстрі за № 1222.

З ОСОБА_12 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16623044 від 12.11.07 р., виданого КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації», а також інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 28768255 від 29.10.14 р., виданої реєстраційною службою Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, судом встановлено, що з 12.11.07 р. право власності на квартиру № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області зареєстроване за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу ВСТ № 567975, реєстровий № 1222, від 17.05.06 р., посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу ОСОБА_17

ОСОБА_17 встановлено, що 17 травня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № Ф1-06/40073-10, за умовами якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 23000 доларів США під 11,5 % річних на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Як вбачається з договору, кредитні ресурси отримані позичальником для придбання двокімнатної квартири № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області. З даного договору вбачається також, що забезпеченням виконання зобовязань ОСОБА_6 за кредитним договором є застава нерухомості (іпотека), а додатковим забезпеченням порука ОСОБА_8

Крім того, судом встановлено, що 17.05.06 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір № 40073-10, за умовами якого у забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_6 передала банку в іпотеку квартиру № 15 будинку № 14/2 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області. Як вбачається з іпотечного договору, вся інформація, надана іпотекодавцем щодо предмета іпотеки, є достовірною, предмет іпотеки є власністю іпотекодавця, не підлягає вилученню і вільний від будь-яких зобовязань, не є часткою, паєм, не є предметом, право власності на який або право користування яким внесено до статутних фондів підприємств, а також не передано будь-яким іншим чином, права на предмет іпотеки третім особам не передано, предмет іпотеки та права на нього не знаходяться під обтяженням.

Виходячи з презумпції правомірності правочину, суд приходить до висновку про дійсний характер зобовязань ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу, кредитним договором та договором іпотеки. Вимогу про визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця позивач не підтримала, змінивши предмет позову, інших вимог про визнання договору недійсним не заявляла.

ОСОБА_17 сторонами подано докази у підтвердження виконання зобовязань за кредитним договором від 17.05.06 р., укладеним ОСОБА_6 Як вбачається з наданих суду відповідачем квитанцій, за період з 07.06.06 р. по 31.05.10 р. за кредитним договором № Ф1-06/40073-10 нею сплачено платежів на суму 14791,23 долари США та 10524,13 грн.

Позивачем суду також надано квитанції про сплату платежів за зобовязаннями ОСОБА_6, що виникають з вищезазначеного кредитного договору. З цих квитанцій вбачається, що за період з 08.07.10 р. по 22.03.13 р. за кредитним договором № Ф1-06/40073-10 сплачено платежів на суму 19724 долари США та 11193,76 грн. При цьому, з досліджених судом квитанцій вбачається, що платником платежів на загальну суму 8124 долари США та 8349,70 грн. є ОСОБА_6, а на суму 11600 доларів США та 2844,06 грн. ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Таким чином, судом встановлено, що за кредитним договором № Ф1-06/40073-10 від 17.05.06 р., укладеним ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» з ОСОБА_6, платником платежів на загальну суму 22915,23 долари США та 18873,83 грн. є ОСОБА_6 Надання квитанцій про сплату частини платежів ОСОБА_6 стороною позивача зазначених висновків суду не спростовує, оскільки, як встановлено судом, з 2006 року і по даний час ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_6

Суд враховує також, що відповідно до ст.528 ЦК України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

Із змісту вказаної норми вбачається, що за наявності встановлених законом обставин, у разі виконання обовязку боржника іншою особою, така особа набуває права кредитора у зобовязанні, а не право на майно, придбане боржником за рахунок наданих кредитором коштів.

Враховуючи вищевикладене, незаконність набуття ОСОБА_6 права власності на спірну квартиру в суді не доведена, підстави для визнання договору купівлі-продажу від 17.05.06р. таким, що укладений про купівлю цього майна для ОСОБА_3 з набуттям її у власність, скасування рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_6 на цю квартиру та визнання права власності на неї за ОСОБА_3, відсутні, а тому у позові слід відмовити.

На підставі ст.ст.15, 16, 203, 204, 208, 328, 392, 528, 575, 583, 655, 1011, 1018, 1023 ЦК України, керуючись ст.ст.8, 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі у звязку з їх безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі ухвалення рішення без участі особи, яка бере участь у справі, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: