Справа №481/1918/14-ц 08.09.2015 08.09.2015 08.09.2015
Провадження №22-ц/784/2175/15
Провадження № 22ц-784/2175/15 Головуючий у 1-й інстанції Уманська О.В.
Справа№481/1918/14-ц Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

08 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 липня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про

захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що він працює в ПОСП «Красна Баштанка» Новобузького району Миколаївської області на посаді директора.

02 жовтня 2014 року в його присутності відбулась зустріч кандидата в народні депутати ОСОБА_5 із жителями села Шевченкове Новобузького району Миколаївської області, під час якої відповідач публічно безпідставно звинуватив його у протиправних діях, зокрема в тому, що він (позивач) «обікрав село».

Посилаючись на наведене, позивач просив, зобов'язати ОСОБА_4 публічно вибачитися перед ним; стягнути на його користь з відповідача 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невірну оцінку доказів судом та порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 12 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судом встановлено, що позивач працює на посаді директора ПОСП «Красна Баштанка» Новобузького району Миколаївської області та являється депутатом Миколаївської обласної ради.

02 жовтня 2014 року під час проведення виборчої кампанії кандидата у народні депутати ОСОБА_5 по виборчому округу №130 на території підприємства ПОСП «Красна Баштанка» Новобузького району Миколаївської області, керівником якого є позивач, відбулась зустріч останнього із жителями с. Шевченкове Новобузького району Миколаївської області. Позивач приймав участь в організації зібрання та був присутнім на ньому.

Наприкінці цієї зустрічі ОСОБА_4 заявив, що у нього накопичилось багато питань до представників влади та в присутності мешканців с. Шевченкове Новобузького району Миколаївської області висловився про те, що позивач «обікрав село».

Аналізуючи вислів відповідача, суд першої інстанції вірно вважав, що він за своїм характером не містить фактичних даних стверджувального або звинувачувального характеру щодо причетності позивача до конкретних протиправних дій. Зазначене висловлювання є оціночним судженням та лише вираженням суб'єктивної думки, особистих поглядів відповідача щодо особи позивача та його суспільної діяльності як колишнього голови Новобузької РДА, діючого депутата обласної ради та керівника підприємства.

Вільне вираження поглядів, передавання почуттів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми.

Крім того, за п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації схваленої 12 лютого 2004 року на 872 засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165, 1998 року Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Судом також було вірно враховано, що позивач є політиком та публічною особою, оскільки обіймає керівну посаду, тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище висловлювання відповідача були мотивовані цілеспрямованими діями на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача.

Крім цього, суд першої інстанції вірно вважав, що ст. ст. 16,277 ЦК України не передбачено примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі та ділової репутації за поширення недостовірної інформації, а вимоги на спростування інформації або визнати її такою, що не відповідає дійсності, позивачем не заявлялися.

Доводи апелянта про те, що поширена відповідачем інформація є завідомо неправдивою, а її розповсюдження здійснено виключно з метою приниження його честі, гідності та ділової репутації, не можуть бути враховані при перегляді рішення, оскільки відповідач не здійснював поширення інформації виключно з метою завдати шкоди немайновим законним інтересам позивача, а скористався конституційним правом висловлювати судження, оцінки, думки, яке також закріплено в ст.10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ст.. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не містять доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді