Справа №522/1231/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого одноособово судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання Громова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири під № 48 в будинку № 3 по вулиці Сегедська в м. Одесі, житловою площею 27,6 кв.м., загальною площею 44,8 кв.м., укладений 17 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 4-1619.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги за підставами вказаними у позові та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовну заяву не визнав, просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на безпідставність та недоведеність обставин на яких ґрунтується позов.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 листопада 2014 року між ОСОБА_1 (далі дарувальник) та ОСОБА_2 (далі обдарована) було укладено договір дарування, згідно якого дарувальник подарував та передав безоплатно у приватну власність, а обдарована прийняла в дар квартиру під № 48, яка знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Сегедська, будинок № 3, та складається в цілому з двох житлових кімнат та приміщень, житловою площею 28,6 кв.м., загальною площею 44,8 кв.м.

Вищезазначений договір посвідчено державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстровим №4-1619.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно.

Позивач при наданні пояснень зазначив, що підставою для задоволення позовних вимог є наявність обману зі сторони відповідачки при укладанні спірного договору, яка пообіцяла народити йому дитину та запевнила, що квартира залишиться в сім`ї, сторони будуть нею користуватися разом, позивач квартиру не втратить, а стосунки в сім`ї тільки зміцняться.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р. визначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною або збіг тяжких для сторони обставин і наявність їх безпосереднього звязку із волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах.

Правочин може бути визнаний під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладання правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує проти наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пункт 20 зазначеної Постанови визначає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу своєї правової позиції окрім позовної заяви та пояснень по справі.

З наданих матеріалів не вбачається порушення відповідачкою норм чинного законодавства, не вбачається наявність обману з її сторони при укладенні договору дарування від 17 листопада 2014 року, у звязку з чим судом не встановлені підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання договору дарування недійсним.

Частиною 1 статті 213 ЦПК У країни визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись Постановj. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р., ст.ст. 15, 16, 203, 215, 230 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

18.06.2015