Справа № 463/4780/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/3421/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, з участю третьої особи Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном,-

встановила:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, просила витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів комору в підвалі площею 15,7 кв.м., позначену на плані літерою ІХ, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1 зобов"язати відповідачів звільнити вказану комору в підвалі, а також не чинити їй перешкоди у користуванні та розпорядженні цієї комори.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 22.02.2014 року придбала квартиру АДРЕСА_1 та комору в підвалі площею 15,7 кв.м., позначену на плані літерою ІХ. Вказана комора знаходиться безпосередньо під її квартирою, а саме під житловою кімнатою площею 19,5 кв.м., позначеною на плані "2-4".

Після укладення договору купівлі-продажу дізналася, що цією коморою в підвалі користуються відповідачі, які є сусідами по будинку, проживають у квартирі № 6.

Вона звернулася з відповідними заявами в ЛКП "Господар" та Личаківську райадміністрацію, де їй роз"яснили, що за захистом порушеного права їй необхідно звернутися в суд. Просила позовні вимоги задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, з участю третьої особи Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про витребування із чужого незаконного володіння комору в підвалі, площею 15,7 кв.м., позначену на плані літерою ІХ, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1, зобов"язання ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звільнити вказане приміщення та не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні та розпорядженні ним - відмовлено.

Рішення оскаржила позивач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_2, вважають, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки ухвалене за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильного застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуються із висновком суду про те, що належна відповідачам комора в підвалі площею 10 кв.м. знаходиться саме в приміщенні підвалу під літ. "ІХ", такий висновок не ґрунтується на жодних доказах, зокрема, про це немає вказівки в документах, які слугували підставою для приватизації квартири АДРЕСА_3 та в матеріалах інвентаризаційної справи на вказаний будинок.

Вважають абсурдним покликання представника третьої особи ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" на те, що у підвальному приміщенні під літ. "ІХ" пл. 15,7 кв.м. була встановлена перегородка, і частина цього приміщення площею 10,0 кв.м. внесена у свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3.

В матеріалах цивільної справи та інвентаризаційної справи відсутні відповідні документи, які б були підставою для влаштування цієї перегородки. Зокрема, встановлення в підвальному приміщенні перегородки є його реконструкцією, проведення якої дозволяється за наявності дозвільних документів. Натомість, на поверховому плані підвалу від 27.11.1980 року не відображено жодних змін. Про встановлення перегородки в підвальному приміщенні під літ. "ІХ" не описано в матеріалах інвентаризаційної справи, а саме немає жодних даних про комору площею 10,0 кв.м. із зазначенням відповідної літери. Отже, встановлення цієї перегородки є самочинним, що суд не може прийняти до уваги.

Вказаним рішенням суд позбавив її права власності на комору в підвалі площею 15,7 кв.м., оскільки необґрунтовано порахував, що така перебуває у власності відповідачів.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.03.2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_5 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що сім"я відповідачів законно користується коморою площею 10,0 кв.м. в підвалі будинку АДРЕСА_1, позначеною на плані індексом ІХ з 1994 року, коли їй було видано свідоцтво про право власності на квартиру № 17162 від 25.03.1994 року, позивачами дійсність такого свідоцтва не оспорюється, а відтак задоволення позовних вимог позивачки порушуватиме право власності відповідачів на комору в підвалі.

Суд встановив, що 22.02.2014 року позивач ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_4. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат та кухні, загальна площа квартири 81,9 кв.м., а житлова - 54,5 кв.м. До квартири належить комора в підвалі площею 15,7 кв.м. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Витяг №18120433 від 22.02.2014 року (а.с. 3-5).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1, складеного 22.12.1994 року Львівським міжміським БТІ, до квартири належить підвал у коморі площею 15,7 кв.м., поз. ІХ на плані квартири (а.с. 6-7).

В свою чергу, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 про що видано Свідоцтво про право власності на квартиру від 25.03.1994 року, до вказаної квартири належить комора в підвалі площею 10,0 кв.м. (а.с. 38).

З повідомлення ОКП "БТІ та ЕО" № 4947 від 04.11.2014 року на ім"я адвоката ОСОБА_5 встановлено, що згідно даних інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 станом на 1948 рік підвальне приміщення площею 15,7 кв.м. мало індекс літ. ХІІ. Станом на 1980 рік дане приміщення мало індекс під літ. ІХ - площа 10,0 кв.м. та внесено у Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 від 25.03.1994 року (а.с. 35).

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що передбачено ст. 319 ЦК України. Право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз"яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції суд встановив, що відповідачі набули у власність квартиру АДРЕСА_3 разом із коморою в підвалі площею 10,0 кв.м. в порядку приватизації згідно із Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", на підставі розпорядження № 333 від 25.03.1994 року.

В свою чергу, позивач набуття права власності на комору в підвалі площею 10,0 кв.м. не оспорює, з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності не зверталася, відтак, суд прийшов висновку про те, що відповідачі на законних підставах користуються спірною коморою в підвалі площею 10,0 кв.м.

Доводи апелянтів про те, що про встановлення перегородки в підвальному приміщенні під літ. "ІХ" не описано в матеріалах інвентаризаційної справи, а саме немає жодних даних про комору площею 10,0 кв.м. із зазначенням відповідної літери, отже, встановлення цієї перегородки є самочинним, не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що право власності на комору в підвалі площею 10,0 кв.м. вважається набутим відповідачами правомірно, поки незаконність набуття права власності не буде встановлена судом.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин