Справа № 466/209/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Ярема О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Проектно-конструкторськитй інститут конвеєробудування», третьої особи ОСОБА_2 про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить поновити його на посаді сторожа ПАТ «ПКІ Конвеєробудування» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що працював у ПАТ «ПКІ Конвеєробудування» на посаді сторожа ,свої обов'язки виконував сумлінно. 15.12.2014 р. його було ознайомлено із наказом про звільнення його з роботи у зв'язку із скороченням штатів . Окрім цього вручений наказ від 06.10.2014 р. про оголошення йому догани, про який він раніше не був повідомлений. Наказ про звільнення вважає незаконним, оскільки фактично ніякого скорочення штатів на підприємстві не було, його звільнення пов'язано із конфліктом із керівником підприємства, окрім цього при звільнення не враховано його переважне право на залишенні на роботі.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному об'ємі та дали пояснення, аналогічні змісту позову.

Представник відповідача та третя особа позовні вимоги заперечив та пояснив, що звільнення позивача із займаної посади відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства, жодних порушень не допущено, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши доводи сторін ,пояснення свідків , вивчивши представлені суду докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

14.10.2014 р. правлінням ПАТ «ПКІ Конвеєробудування» прийнято рішення №59 про скорочення посади сторожа з метою економії обігових коштів підприємства. . 14.10.2014 р. виданий наказ №43-к «Про скорочення штату працівників»,яким передбачалось скорочення посади сторожа та звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що таке скорочення було необхідним, оскільки на підприємстві кілька сторожів, графік роботи яким можна було поміняти без будь-яких виробничих втрат, а зекономлені від скорочення посади кошти використати для проведення обов'язкових щомісячних виплат заробітку іншим працівникам.

Як ствердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 був ознайомлений із вказаним наказом,однак від підписів відмовився ,про що був складений акт від 14.10.2014 р.

За поданням від 14.10.2014 р. голови правління ПАТ 19.11.2014 р. прийнято рішення профспілки про скорочення в штатному розписі ПАТ посади сторожа та дана згода на звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа.

Свідок ОСОБА_5 ствердив, що ОСОБА_1 був присутній на засіданні профспілки і знав про наступне його звільнення у зв'язку із скороченням посади. При розгляді питання про скорочення посади сторожа розглядались всі кандидатури сторожів, однак прийнято рішення скоротити посаду ОСОБА_1 та звільнити його з роботи, як такого ще нам жодного переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі, окрім цього прийнято було до уваги неодноразові порушення дисципліни з боку ОСОБА_1 під час роботи.

Відповідно до наказу №54-к від 12.12.2014 р. ОСОБА_1 звільнений з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Мотивуючи свої вимоги щодо незаконності звільнення,позивач покликався на те, що у ПАТ працювало 4 сторожа, однак звільнений був він, хоча він мав переважне право на залишення на посаді.

Таке твердження позивача непідтверджено у судовому засіданні. Із оглянутих судом особових карт працівників ПАТ -сторожів вбачається, що ,виходячи із освіти,стажу роботи та сімейного стану, у ОСОБА_1, не було переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі. Окрім цього суд враховує і ту обставину, що наказом від 06.10.2014 р. до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення, наказ ним не оскаржувався.

Також не відповідає дійсності твердження ОСОБА_1 про недотримання при його звільненні положень ст. 49-2 КЗпП України. Зокрема, зазначає, що вже після його звільнення 15.12.2014 р. був прийнятий на роботу на посаду прибиральника ОСОБА_6, а ця посада не була при звільненні запропонована йому.

Представник відповідача ствердив, що ОСОБА_6. ,як інвалід був прийнятий на роботу на посаду,яка була введена на вимогу Центру зайнятості спеціально для інваліда, і така введена після звільнення позивача.

У відповідності до змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 / з відповідними змінами та доповненнями/ «Про практику розгляду трудових спорів» при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку /перегрупування/ працівників і перевести більш кваліфікованого працівника,посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду,звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось,суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки.

Таким чином, з'ясувавши обставини по справі, суд прийшов до переконання, що жодних порушень чинного законодавства при звільненні ОСОБА_1 допущено не було. Відтак, позовні вимоги суд вважає безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 62, 169, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 42, 49-2, 235 КЗпП України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Проектно-конструкторськитй інститут конвеєробудування», третьої особи ОСОБА_2 про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Г. Б. Білінська