Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Махіборода Н.О. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 334/6517/14
09 вересня 2015 року Справа № 22ц/778/4881/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Краснокутська О.М., Кухар С.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.11.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Альфа Банк " (далі-Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 01.07.2008 року для ОСОБА_2, на придбання автомобіля, були надані кредитні кошти у сумі 261 895 грн. 97 коп. на строк до 01.07.2015 року зі сплатою 16,99% річних. Про те, свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник не виконував. У зв'язку з цим, на 01.06.2014 року, виникла заборгованість на загальну суму 146 598 грн. 46 коп., із яких: прострочена заборгованість кредитних коштів - 93 073 грн. 34 коп., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 6 786 грн., несплачена комісія - 3 142 грн. 74 коп. та пеня - 43596 грн. 38 коп.. Відповідач є поручителем боржника. Посилаючись на викладене, заявник прохав стягнути на його користь зазначену заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.11.2014 року вимоги відхилені.

В апеляційній скарзі Банк наполягав на скасуванні ухваленого рішення стверджуючи, що суд неправильно визначив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Відповідач до суду не прибув. Як слідує із його заяви йому достеменно відомо про час і місце слухання справи. Свою неявку до суду обстоював тим, що 04.09.2014 року у Новозаводському районному суді м.Чернігів відкрито провадження про видачу виконавчого документа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості й саме це унеможливлює його прибуття до апеляційного суду Запорізької області. Втім, повідомлена причина про неявку до суду, на думку колегії, не є поважною.

Заслухавши представника Банку, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції у разі неправильного застосуванням норм матеріального права.

Матеріали справи свідчать, що за кредитним договором № 490080552 від 01.07.2008 року ОСОБА_2 на придбання автомобіля одержала кредитні кошти у сумі 261 895 грн. 97 коп. на строк до 01.07.2015 року зі сплатою 16,99% річних (а.с.5).

Позичальник не сумлінно виконував прийняті зобов'язання, в зв'язку з чим, станом на 01.06.2014 року, виникла заборгованість на загальну суму 146 598 грн. 46 коп., із яких: прострочена заборгованість кредитних коштів - 93 073 грн. 34 коп., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 6 786 грн., несплачена комісія - 3 142 грн. 74 коп. та пеня за останні 12 місяців - 43596 грн. 38 коп. (а.с.8,9,10,19-20,21).

Наявність кредитної заборгованості не спростована.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК боржник зобов'язаний мав би сплатити позивачу всі нараховані і несплачені суми за умовами договору.

Відповідач поручився перед Банком за виконання боржником свого обов'язку (а.с.15).

Матеріали справи свідчать, що 13.06.2014 року Банк направив Позичальнику та Поручителю окремі повідомлення, у зв'язку з порушенням порядку сплати кредитних коштів. Проінформував про розмір заборгованості та вимагав сплатити її (а.с.17).

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За змістом пунктів 2.1,3.1 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник та є солідарними боржниками.

Суд зазначає, що положення ст.543 ЦК дозволяють Банку вимагати виконання обов'язку від усіх боржників разом та і від будь-кого окремо.

Відмовляючи у задоволені заявлених у справі вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Поручитель добровільно, самостійно в повному обсязі виконав заявлені претензії Банку.

При цьому, суд посилався на надану відповідачем ксерокопію Заяви Банку від 20.06.2013 року № 233-150-19-25 про зняття обтяження на предмет застави із змісту якої слідує, що Банк підтвердив виконання Позичальником зобов'язань за укладеним кредитним договором (а.с.51).

Відповідно до статті 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Досліджуючи та приймаючи до уваги названу Заяву як доказ, районний суд не звернув уваги на те, що згаданий документ ні у який спосіб не завірений.

Банк участі у справі не брав, оскільки прохав про ухвалення заочного рішення (а.с.40).

До апеляційної скарги додана Заява яка повністю співпадає з реквізитами Заяви (номер, дата), яка надана відповідачем та досліджена у суді першої інстанції.

Однак, із змісту Заяви слідує, що вона видана не позичальнику ОСОБА_2, а іншій людині - ОСОБА_3 (а.с.62).

За ст.545 ЦК кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Отже, за змістом зазначеного закону розписка чи інший документ про виконання грошового зобов'язання Позичальником має бути виданий саме Кредитором, у справі Банківською установою - Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк".

Статтею 1049 ЦК передбачено, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Згідно ст.51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді, як то-меморіальний ордер ("Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті").

Заява директора відділення Банку, на яку посилався суд першої інстанції, орієнована на виключення запису з Державного реєстру обтяження з предмета застави й не є належним документом, який посвідчує виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Нарешті, із відомості щомісячних сплат за кредитним договором видно, що платежі боржником були вчинені у серпні, жовтні, грудні 2013 року та 13.03.2014 року й це після заяви від 20.06.2013 року на яку посилається відповідач як документ який підтверджує виконання ним зобов'язання (а.с.20).

Розрахунок заборгованості, який міститься у матеріалах справи не оспорений.

Як підсумок, аргументи скарги є обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.11.2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" заборгованість за кредитним договором № 490080552 від 01.07.2008 року у сумі 146 598 грн. 46 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" судові витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 2198 грн. 97 коп..

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: