№ 308/2971/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14.07.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Вайда Я.П.

за участі

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 20.01.2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом - №16. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує на те, що на даний час подружні стосунки між нею та відповідачем припинені, вони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть , через різні характери, відсутність взаєморозуміння, протилежні погляди на сімейне життя . Подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Позивач вказує на те, донька знаходиться повністю на її утриманні , проте утримувати дитину потребує значних фінансових витрат, які вона не спроможна нести самостійно. З посиланням на викладене та норми ст.ст.110,112,179,180,181,184 СК України, позивач просить суд шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 розірвати та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 гривень із врахуванням індексації відповідно до закону щомісячно починаючи з 18.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснила суду, що основною причиною розірвання шлюбу є те, що вони не зійшлися поглядами на сімейне життя, а також постійні сварки що виникали між ними на підставі того, що чоловік не хотів працювати та не утримував сімю. Вказала що з кінця 2014 року спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач пояснила, що вона працює на приватному підприємстві та має заробітну плату в розмірі 2000 гривень. Вказує на те, що відповідач не має інших дітей, непрацездатних членів сімї на утриманні та за станом здоровя є працездатним, проте їй невідомо чи офіційно працює.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 20.01.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом - №16, що стверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, серії І-ФМ №124946 від 21.04.2015 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.11/

У даному шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 3/.

Як встановлено судом, неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з позивачем, що стверджується довідкою №500 виданою 17.03.2015 року./а.с.8/

Шлюбні відносини між подружжям припинені з кінця 2014 року.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Основною причиною припинення сімейних відносин є постійні сварки на грунті протилежних поглядів подружжя на сімейне життя.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу.

Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2015 рік затверджено на 2015 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1032 гривні ; на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема в судовому засіданні позивачем стверджено , що відповідач не має інших дітей на утриманні, та не має на утриманні батьків похилого віку, за станом здоров'я спроможний платити аліменти на утримання дитини, працює неофіційно, має нерегулярний дохід.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи.

З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, із врахуванням індексації відповідно до закону щомісячно починаючи з 18.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, підлягають до задоволення.

Частиною другою статті 184 СК України передбачено, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року, то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст.8 ЦПК України, у порядку, передбаченому ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення".

Частиною 2 ст.8 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що за наявності підстав, визначених цим законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Таким чином обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст.184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення, керуючись при цьому ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями.

Отже, оскільки розмір аліментів підлягає індексації, згідно ст.184 СК України та ЗУ України "Про індексацію грошових доходів населення", відповідна індексація проводиться автоматично на стадії виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів, підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України , ст.ст. 105, 110,112, 180, 181, 182 ,184 Сімейного Кодексу України, Закон України «Про охорону дитинства» суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований 20.01.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом - №16 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого нею суми судового збору в розмірі 243,60 грн.(двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 243,60 грн.(двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4