Справа №487/8615/14-ц 26.05.2015 26.05.2015 26.05.2015
Провадження № 22ц-784/1072/15 Головуючий у 1-й інстанції Разумовська О.Г.
Категорія 19 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

26 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю:

- представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2015 року

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про

розірвання договору інвестиції,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору інвестиції.

Позивачка зазначала, що 13 лютого 2006 року уклала з відповідачем договір інвестиції. Вказаним договором визначена інвестиційна діяльність з реалізації програми будівництва нежитлових приміщень по АДРЕСА_1.

Відповідно до умов зазначеного договору вона зобов'язалася передати ОСОБА_3 25 000 дол.США для здійснення будівництва нежитлових приміщень за вказаною адресою, а відповідач зобов'язався передати їй в оренду ці приміщення на пільгових умовах після прийняття їх в експлуатацію.

На виконання зобов'язань за договором, вона передала відповідачу 23 000 дол.США.

Однак, після завершення будівельних робіт відповідачем не виконано умови договору щодо укладення договору оренди.

Посилаючись на наведене, позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Розірвано договір інвестиції від 13 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та невірну оцінку доказів.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконуються умови договору інвестиції, а тому відповідно до ст. 652 ЦК України договір підлягає розірванню.

Колегія погоджується з таким висновком суду виходячи з такого.

Судом установлено, що 13 лютого 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір про інвестиції, предметом якого сторони визначили інвестиційну діяльність з реалізації програми будівництва нежитлових приміщень по АДРЕСА_1.

За умовами договору, позивачка зобов'язалася передати відповідачу 25 000 дол. США протягом двох днів після підписання даного договору. Відповідач в свою чергу зобов'язався прийняти вказані кошти та організувати діяльність з розробки проектної документації та інші питання з відповідними службами для будівництва визначеного сторонами нежитлового приміщення та безпосередньо його будівництва.

Після прийняття у встановленому порядку в експлуатацію нежитлового приміщення, побудованого за цим договором, інвестор має першочергове право на укладення з відповідачем договору оренди на це приміщення на пільгових умовах.

Умовами вказаного договору термін початку та завершення будівництва не встановлено.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що він діє до повного виконання сторонами обов'язків, передбачених ним та введення об'єкту в експлуатацію.

Відповідно до п.2.4 оспорюваного договору відповідач на вимогу інвестора надає звіт про використання суми інвестиції.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов цього договору позивачкою було передано відповідачу 23 000 дол.США.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що відповідач з часу укладання договору інвестиції приступив до виконання взятих на себе зобов'язань за договором, а саме, у порядку, визначеному Законом України «Про планування і забудову територій», чинного на час укладення спірного договору або Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», чинного на час розгляду спору, одержав дозволи на будівництво нежитлового об'єкту, розробив та затвердив проектну документацію, уклав договір підряду та розпочав будівельні роботи спірного об'єкту або здійснював іншу діяльність спрямовану на будівництво вказаного нежитлового приміщення, як це передбачено п.2.5 умов спірного договору.

Більш того, матеріали справи не містять доказів, що відповідачу взагалі належить на праві власності або перебуває у користуванні земельна ділянка, яка розташована по вул. Скороходова,192 а в м. Миколаєві та відведена йому саме для будівництва нежитлових приміщень.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, 22 березня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до відповідача з листом - вимогою в якому просила повідомити про стадію виконання її зобов'язань щодо будівництва об'єкта нерухомості, а також повідомити про вчинені ним дії щодо розробки проектної документації з будівництва нерухомого об'єкту, надавши звіт про використану суму інвестицій.

У серпні 2014 року позивачка повторно звернулася до відповідача з листом в якому просила повідомити підстави порушення виконання зобов'язань за договором.

На вказані звернення ОСОБА_3 повідомив , що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 не збудоване і не введено в експлуатацію та одночасно запропонував укласти договір оренди іншого нежитлового приміщення, яке належить не йому, а іншій особі, тобто яка не є стороною договору.

Дану обставину підтвердив представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 610 ЦК України встановлено,що порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, відповідно до ст..610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. (ч. 2 ст. 651 ЦК України)

Оскільки в порушення умов інвестиційного договору від 13 лютого 2006 року, відповідачем до теперішнього часу не виконуються його умови, не здійснено будівництво нежитлового приміщення , крім того останній ухиляється від виконання обов'язку щодо повідомлення про всі обставини, які впливають на терміни виконання договору, суд першої інстанції дійшов по суті вірного й обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання укладеного між сторонами інвестиційного договору.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач завершив будівельні роботи однак не уклав оренди з позивачкою, що свідчить про невиконання ним умов договору є помилковим, оскільки доказів прийняття відповідачем у встановленому законом порядку об'єкту в експлуатацію та реєстрацію право власності на нього матеріали справи не містять. Однак, це не вплинуло на правильність висновків суду по суті спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що договором не передбачено конкретних строків виконання та закінчення будівельних робіт за договором, колегія вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Хоча договір і не містить строків виконання таких робіт, проте зазначене не звільняє відповідача від обов'язку за договором приступити до їх виконання, зокрема, розробити проектну документацію, організувати виконання інших питань пов'язаних з будівництвом нежитлового приміщення та безпосередньо почати його будівництво, як це передбачено п.2.2 умов договору.

Проте, відповідач протягом девяти років, отримавши від позивачки кошти за договором навіть не приступив до виконання початкових робіт по будівництву нежитлового приміщення, що свідчить про його ухилення від виконання умов договору. А тому, відповідно до ст..651 ЦК України є підставою для його розірвання.

З огляду на зазначені вище обставини, доводи апеляційної скарги про недоведеність факту настання умов передбачених ч. 2 ст.652 ЦК України, є помилковими.

Посилання апелянта на проектну пропозицію будівництва нежитлового приміщення не є доказом про виконання учасником договору у встановленому законом порядку будівельних робіт за відсутністю належних дозволів та узгоджень з відповідними органами, а лише свідчить про те, що будівництво нежитлового приміщення передбачалось.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач фактично почав виконувати умови договору шляхом придбання будівельних матеріалів, не мають правового значення без затвердження проектної документації та не свідчать про те, що будівельні матеріали за видатковою накладною від 29 травня 2008 року були придбані саме на будівництво спірного нежитлового приміщення.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді