Справа № 209/2592/15-ц
Провадження № 2/209/1288/15
17 липня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Решетник Т.О.,
за участю секретаря Погрібної О.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю Абонент ХХІ про захист права власності, виселення із житлового приміщення, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просить суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою №14 в будинку №14 по бул.Героїв в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області; Товариству з обмеженою відповідальністю «Абонент XXI», Дніпровському районному відділу у м.Дніпродзержинську Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку в квартирі №14 будинку №14 по бул.Героїв м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області; виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири №14 в будинку №14 по бул.Героїв в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона, ОСОБА_1, є власником квартири, розташованої за адресою: м.Дніпродзержинськ, бул.ГероївАДРЕСА_1, яка складається із двох житлових кімнат, має загальну площу 48,6 кв.м., в тому числі житлову площу 28,2 кв.м. Право власності на зазначену квартиру №14 вона набула на підставі спадкового договору, що був укладений 27.07.2013 р. між нею та ОСОБА_3 та нотаріально посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4. зареєстрованого в реєстрі за №1-2143. На момент укладення спадкового договору ОСОБА_3 єдина проживала та була зареєстрована в квартирі по бул.ГероївАДРЕСА_1 в м.Дніпродзержинську, її син ОСОБА_2 був виписаний із квартири ще в 1997 році, і згідно спадкового договору ОСОБА_3, як власник та користувач житлового приміщення, про права третіх осіб на квартиру не повідомляла, про що свідчить відсутність про це в спадковому договорі відповідних застережень. Але в 2014 році після тривалої відсутності з'явився відповідач ОСОБА_2, і на його прохання, ОСОБА_3, зареєструвала його у квартирі №14 по бул.Героїв, сподіваючись на те, що він працевлаштується, будучи зареєстрованим. Зазначає, що реєстрація ОСОБА_2 у квартирі №14 в будинку №14 по бул.Героїв у м.Дніпродзержинську була проведена незважаючи на існування обтяження щодо об'єкту нерухомого майна, яке було встановлено державним нотаріусом при посвідчені спадкового договору, що підтверджується безпосереднього умовами спадкового договору та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 27.07.2013 р., індексний номер витягу 7025007. І відповідно, вже на той час реєстрація ОСОБА_2 в квартирі №14 могла відбутися тільки з її дозволу, якого вона не надавала. На протязі останніх років життя ОСОБА_3, з боку відповідачів вчиняли протиправні дії у її відношенні, проте ніякі профілактичні бесіди із відповідачами щодо недопустимості їх поведінки стосовно ОСОБА_3 позитивних результатів не давали, вони продовжували відбирати у ОСОБА_3 пенсію, пиячити в квартирі № 14, вчиняти сварки, знущатися над нею, не працювали. 24.04.2015 р. ОСОБА_3, який було 90 років, померла при нез'ясованих обставинах у квартирі №14 в будинку №14 по бул.Героїв в м.Дніпродзержинську, і саме після отримання нею пенсії та чергового скандалу, що вчинили відповідачі. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №522 від 27.04.2015 р., яке було видане саме їй, її смерть настала внаслідок набряку мозку, дифузної травми головного мозку, і ушкодження виникло внаслідок контакту з тупим предметом. Вона, виконуючи умови спадкового договору, повністю взяла на себе всі витрати, пов'язані із похованням ОСОБА_3Г'., та поховала її на Жданівському кладовищі м.Дніпродзержинська, де поховані близькі померлої. Після смерті ОСОБА_3 вона звернулася до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори для передачі їй у власність квартири №14 в будинку №14 по бул.Героїв в м.Дніпродзержинську та припинення обтяження на нерухоме майно, що було предметом спадкового договору. 28.04,2015 р. обтяження на квартиру було припинено, і нею, 08.05.2015 р., було отримано ОСОБА_5 про реєстрацію права власності на квартиру №14 в будинку №14 по бул.Героїв в м.Дніпродзержинську. Незважаючи на правомірне набуття нею права власності на нерухоме майно, в квартирі після смерті ОСОБА_3 став проживати її син, який залишився бути зареєстрованим в цій квартирі, та його співмешканка, при тому, що вона не надавала згоди на його реєстрацію та їх проживання у квартирі, власником якої вони не являються, не є членами її сім'ї. Вони продовжують вести антисоціальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями, вчиняють сварки, та завдають шкоду належному їй майну. Вона зверталася до відповідачів з вимогами звільнити належне їй житлове приміщення та ОСОБА_2 знятися з реєстраційного обліку по квартирі, але вони категорично відмовляються звільнити її квартиру, погрожують їй фізичною розправою, тому вона вимушена звернутися до суду із цим позовом з метою захисту своїх порушених прав власника нерухомого майна.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.
Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю Абонент ХХІ, в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи без присутності їх представника, заперечень проти позову не мають.
Представник третьої особи Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 27.07.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, на підставі якого ОСОБА_3 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_1 належну їй на праві приватної власності квартиру № 14, житловою площею 28,2 кв.м., загальною площею 48,6 кв.м, яка знаходиться в Дніпропетровській області, м.Дніпродзержинську, по бул. Героїв, буд. 14.
27.07.2013 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, на підставі Закону України «Про нотаріат» накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири, яка належить ОСОБА_3 до виконання, припинення чи розірвання договору, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації обтяження (а.с.14).
У вищевказаній квартирі № 14 в будинку № 14 по бул.Героїв в м.Дніпродзержинську, 06.03.2014 року був зареєстрований син ОСОБА_3 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується особовим рахунком №293954 від 19.05.2015 року, виданим ТОВ Абонент ХХІ (а.с.10).
Так, згідно висновку від 23.01.2015 року по матеріалу ЖЄО 373 від 15.01.2015 року, висновку від 23.01.2015 року по матеріалу ЖЄОЗПВКП № 351 від 14.01.2015 року встановлено, що в квартирі № 14 мешкає ОСОБА_3 з сином ОСОБА_2 та невісткою ОСОБА_5 Останні ведуть спільне господарство, разом годуються. Громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ніде не працюють, зловживають спиртними напоями, живуть на пенсію, яку отримує ОСОБА_3, вчиняють постійні сварки, а також протиправні дії відносно ОСОБА_3, за що винні особи були притягнуті до адміністративної відповідальності (а.с.24, 25).
Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 01.07.2012 року гр. ОСОБА_3 було відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 296 КК України у відношенні її сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28).
З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2015 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.18).
28.04.2015 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 знято заборону на квартиру №14, яка знаходиться в Дніпропетровській області, м.Дніпродзержинську, по бул.Героїв, буд. 14 (а.с. 15) та 08.05.2015 року зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 (а.с.11).
Як зазначено в позовній заяві, в вищевказаній квартирі зареєстрований та проживає родич попереднього власника квартири, відповідач по справі - ОСОБА_2, що є сином ОСОБА_3, крім того в вищевказаній квартирі проживає без реєстрації ОСОБА_5, що є співмешканкою відповідача ОСОБА_2
Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу Української РСР.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Згідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Отже, право члена сімї власника житлового будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Так як житлові права членів сімї є похідними від прав самого власника цього житла, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сімї на користування цією квартирою.
Колишній власник спірної квартири розпорядилася належною їй на праві власності квартирою № 14 у будинку № 14 по бул. Героїв в м. Дніпродзержинську шляхом укладення спадкового договору із позивачем. До теперішнього часу укладений спадковий договір від 27.07.2013 року не був визнаний недійсним.
Відповідач ОСОБА_2 є сторонньою особою для позивача ОСОБА_1 та членів її сім'ї та перешкоджає їй користуватися і розпоряджатися квартирою. У звязку з наведеним вимоги ОСОБА_1 у частині виселення відповідача з квартири підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою), суд виходить з наступного.
З постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 «про усунення перешкод у користуванні власністю» вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що будь-яких договірних правовідносин між відповідачем і позивачем, які б давали підстави для обмеження прав позивача, як нового власника квартири, не існувало, як не існує і передбачених законом підстав продовження користування спірною квартирою відповідачем за встановленими обставинами.
Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом (квартирою), є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги в частині зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстрації, суд виходить з того, що згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням (квартирою), вже є достатньою підставою для зняття його з реєстрації місця проживання в такому жилому приміщенні в порядку ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.
За наведених обставин у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу понесених сторонами судових витрат, суд враховує розяснення, викладені у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, за якими якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Оскільки позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн. (а.с.1), позовні вимоги, які є вимогами немайнового характеру задоволені частково, такі судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України розподіляються між сторонами порівну і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню часткова компенсація таких витрат по сплаті судового збору у розмірі 121,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю Абонент ХХІ про захист права власності, виселення із житлового приміщення задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою №14 в будинку №14 по бул.Героїв в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області.
Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири №14 будинку №14 по бул.Героїв в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 121,80 грн.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.
Суддя Т.О. Решетник