У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що 06 червня 2002 року з відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу є неповнолітні діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюбні відносини припинено з 10 травня 2015 року. За період шлюбу займалися підприємницькою діяльністю, за рахунок накопичень, які отримані в наслідок сумісної роботи придбали нежилі приміщення з №1 по №12(групи приміщень № 84) загальною площею 128,30 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 літ. А. Просить визнати за нею право власності на 2/3 частини об'єкта нерухомості, а саме нежилі приміщення з №1 по №12(групи приміщень № 84) загальною площею 128,30 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 літ. А, а за відповідачем визнати право власності на 1/3 частини об'єкта нерухомості, а саме нежилі приміщення з №1 по №12(групи приміщень № 84) загальною площею 128,30 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 літ. А

Одночасно представником позивача ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти заборону на відчуження нежилих приміщень з №1 по №12(групи приміщень № 84) загальною площею 128,30 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 літ. А.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У пункту 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 4 ст.334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У поданих до суду матеріалах відсутні відомості про належність нежилих приміщень відповідачу ОСОБА_5.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна карга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.Є.Арапіна