АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5374/15 Справа № 187/1369/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

22 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про визнання дій банку незаконними, стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у грудні 2014 року звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та просила визнати дії відповідача щодо неповернення депозитного вкладу за договором від 12.11.2012 року незаконними та стягнути на її користь вклад в сумі 242 740, 32 грн., невиплачені проценти за весь час договірного користування коштами у розмірі 46 556, 24 грн., та 10 000 грн. моральної шкоди /а.с. 3-8, 66-67,103/.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09.04.2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі /а.с. 11-117/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 121-122/.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до закріплених в ЦК України та інших нормативно правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України, в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3.12.2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується : договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 06.06.2011 року № 174 банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції у післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підписи працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з вищевикладеного, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.10.2014 року № 6-118цс14.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій банку незаконними, стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу та моральної шкоди посилаючись на те, що 12.11.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу SAMD№ 8858 (вклад стандарт на 12 місяців)), з розміщенням депозитного вкладу в сумі 242 704, 32 грн. з виплатою їй 18% річних. ОСОБА_2 посилається на те, що нарахування та сплата відсотків здійснювалася щомісячно, але на сьогоднішній день картку заблоковано. Вважає, що в порушення умов договору відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати договір та 16.03.2014 року припинив нарахування та виплату процентів за договором посилаючись на Постанову НБУ № 260 від 06.05.2014 року та ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованої території України». Позивач з такою відмовою не згодна, та просить визнати дії відповідача щодо неповернення депозитного вкладу незаконними та стягнути з відповідача на її користь депозит в сумі 242 704, 32 грн., відсотки за користування депозитом з урахуванням індексу інфляції в сумі 46 556, 24 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

В підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 надала суду копію договору банківського вкладу SAMD№ 8858 (вклад стандарт на 12 місяців) та копію заяви про доручення ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховувати проценти за депозитним вкладом на її картку /а.с. 9,10/.

Позивач пояснила, що оригіналу договору банківського вкладу та будь-яких інших доказів внесення готівки та отримання відсотків у неї немає.

Представником відповідача надана довідки від 22.07.2015 року про відсутність доступу до первинної документації за вищевказаним банківським вкладом у зв'язку з окупацією АР Крим.

При вищенаведених обставинах справи суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню так як нею не надано належних допустимих доказів на підтвердження внесення грошових коштів на рахунок відповідача, відкритий для зарахування депозиту, не надано ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа що відповідає вимогам встановленим законом.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих нею доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_4