У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мартинюка В.І.,
Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання правочинів удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання правочинів удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що оспорювані договори за своєю правовою природою приховували інший правочин, оскільки під час укладення договорів дарування мало місце укладення договорів купівлі-продажу спірних квартир. Оспорювані договори були укладені під час перебування позивача та відповідача ОСОБА_7 у шлюбі. Після укладення договорів дарування було проведено реконструкцію квартир, внаслідок якої був створений новий об'єкт нерухомості. Позивач просив визнати удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Кам'янського районного нотаріального округу Бойко Л.В. 12 грудня 2001 року, за реєстровим №3589; визнати удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Кам'янського районного нотаріального округу Бойко Л.В. 20 серпня 2003 року, за реєстровим №2191; визнати, що були укладені відповідно договори купівлі-продажу; визнати нежиле приміщення «перукарня», розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74,7 кв.м, яке в цілому складається з перукарні під літ. «А-1», прибудови під літ. «а», ганку під літ. «а-1» спільною сумісною власністю подружжя. Позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного нежилого приміщення.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Кам'янського районного нотаріального округу Бойко Л.В. 12 грудня 2001 року, за реєстровим №3589. Визнано удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Кам'янського районного нотаріального округу Бойко Л.В. 20 серпня 2003 року, за реєстровим №2191. Визнано, що 12 грудня 2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Визнано, що 20 серпня 2003 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Визнано нежиле приміщення «перукарня», розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74,7 кв.м, яке в цілому складається з перукарні під літ. «А-1», прибудови під літ. «а», ганку під літ. «а-1» спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення «перукарня» по АДРЕСА_1 загальною площею 74,7 кв.м, яке в цілому складається з перукарні під літ. «А-1», прибудови під літ. «а», ганку під літ. «а-1» на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кам'янською міською радою Черкаської області 20 жовтня 2005 року.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року, згадане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить судове рішення апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, що між сторонами мало місце укладення договорів купівлі-продажу, а не договорів дарування, а отже вони є удаваними. Проте, оскільки вимоги щодо визнання згаданих правочинів удаваними були заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності, то і позовні вимоги щодо визнання спірного майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину спірного майна є похідними від цих позовних вимог і також не підлягають до задоволення.

Проте повністю погодитися із висновками суду апеляційної інстанції не можна з таких підстав.

Судами встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 1989 року до 11 червня 2010 року (а.с. 12, 13).

Відповідно до договору дарування, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Кам'янського районного нотаріального округу Бойко Л.В. 12 грудня 2001 року, за реєстровим №3589, ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_7 прийняла у дар двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2003 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кам'янського районного нотаріального округу Бойко Л.В. за реєстровим №2191, за умовами якого ОСОБА_7 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

В процесі реалізації права власності, була проведена реконструкція спірних квартир та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2005 року на нежиле приміщення «перукарня», літ. «а», загальною площею 74,7 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_7 (а.с.5-6).

За змістом ст. 29 КпШС України та ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Вирішуючи спір, апеляційний суд цих вимог закону не врахував та не з'ясував, коли ОСОБА_6, зокрема, дізнався про порушення його права.

Оскільки апеляційним судом при вирішенні справи не застосовано норми СК України, які регулюють застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, чим порушено норми матеріального права, а також не надано оцінки обставинам, за яких кожен із подружжя користувався майном, коли постало питання про поділ спільно нажитого майна та в який час виник спір з приводу цього майна між сторонами, тобто не встановлено початку перебігу строку позовної давності, рішення апеляційного суду не можна визнати законним й обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук