Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ20 травня 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГорелкіної Н.А.,суддів: за участю позивачаЄвграфової Є.П., Завгородньої І.М., ОСОБА_2,Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в особі філії 10 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк», про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого майна та за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва Олександра Олександровича, третя особа - управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року,в с т а н о в и л а: У червні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши на його обгрунтування, що 20 липня 2006 року між ним та АКБ «Правекс-банк», правонаступником якого є ПАТ «Правекс-Банк», укладено договір про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф на споживчі цілі, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 182 000 доларів США зі сплатою 16% річних, із зменшенням розміру ліміту відповідно до графіка та з кінцевим терміном повернення грошових коштів до 20 липня 2011 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 липня 2006 роком між ним та банком укладено договір іпотеки № 575-006/06Ф, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1211, за умовами якого в іпотеку було передано належне останньому нерухоме майно квартири АДРЕСА_1. 12 січня 2007 року між ним та банком укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії, відповідно до умов якої встановлено періоду ліміту кредитування з 20 липня 2006 року по 12 січня 2007 року у розмірі 182 000 доларів США, з 12 січня 2007 року - 232 000 доларів США з подальшим зменшенням ліміту, з терміном повернення до 20 липня 2011 року. 18 січня 2007 року додатковою угодою до договору іпотеки п. 1.2.1 договору іпотеки викладено у наступній редакції: «Іпотекодавець зобов'язаний повернути кредит в розмірі 232 000 доларів США в термін до 20 липня 2011 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок за встановленим графіком ліміту кредитування». 05 серпня 2008 року між ПАТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії, яким встановлено ліміт кредитування - 250 000 євро зі сплатою 14,49 % річних, кінцевий термін повернення кредитних коштів до 20 липня 2016 року. У зв'язку з укладенням договору про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії 14 серпня 2008 року між ним та банком укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки. 11 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергєєвим О.О. вчинено виконавчий напис на предмет іпотеки для задоволення вимог банку в розмірі 400 591 євро, що еквівалентно 5 416 317 гривням 81 копійці за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна. 03 листопада 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 35112353 з виконання зазначеного напису нотаріуса. У межах виконавчого провадження 30 листопада 2012 року ТОВ «Українська експертна група» складено звіт з незалежної оцінки майна - квартир АДРЕСА_1, яким встановлено ринкову вартість (початкову ціну майна на прилюдних торгах (аукціоні)) - 1 444 890 гривень. 15 лютого 2013 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві направлено заявку ПП «Нива-В.Ш.» на реалізацію предмета іпотеки. 11 березня 2013 року філією 10 ПП «Нива-В.Ш.» направлено виконавчій службі, ОСОБА_2 та банку листи про дату проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна на 28 березня 2013 року. 28 березня 2013 року відбулися прилюдні торги, за результатами яких ПАТ «Правекс-Банк» придбано квартири АДРЕСА_1 за ціною 1 156 187 гривень. Посилаючись на те, що прилюдні торги проведені з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, просив суд визнати недійсними результати прилюдних торгів. У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Правекс-бБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва О.О. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що виконавчий напис, вчинений на порушення Закону України «Про нотаріат», остільки банком не було надано документів, які свідчили б про безспірність заборгованості, а також йому не було вручено вимогу щодо необхідності погашення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року цивільні справи об'єднано в одне провадження. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року, позови ОСОБА_2 залишено без задоволення. У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що нормами закону не встановлено обов'язку нотаріуса при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки перевіряти безспірність заборгованості, оскільки нотаріус лише здійснює перевірку наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), а також врахував, що при проведенні прилюдних торгів було дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 (далі - Тимчасове положення). Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна. За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Указаних вимог судами не дотримано. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 3.1.3 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Спосіб звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно зазначається іпотекодержателем у офіційному листі (вимозі), що надсилається іпотекодавцю відповідно до п. 2.4.1 договору. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням умов договору про відкриття кредитної лінії банком направлено позивачу вимогу про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 03 квітня 2012 року у розмірі 73 350 євро за період з 01 квітня 2010 року по 29 лютого 2012 року, за відсотками - 95 323 євро за період з 01 липня 2009 року по 29 лютого 2012 року, нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту - 20 191 євро за період з 11 травня 2010 року по 03 квітня 2012 року та за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом - 37 416 євро за період з 11 серпня 2009 року по 03 квітня 2012 року. Загальна сума непогашеної заборгованості зазначена у розмірі 400 591 євро. У відповідь на вимогу банку позивач 18 травня 2012 року направив листа, в якому не погоджується з розрахунком заборгованості, зокрема зазначав, що нарахування пені за період з 11 травня 2010 року по 03 квітня 2012 року здійснено банком на порушення ст. 258 ЦК України, у зв'язку із чим просив надати детальний розрахунок заборгованості за кредитом, відсотками та пенею. 11 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис та запропоновано звернути стягнення за період з 01 липня 2009 року по 03 квітня 2012 року на квартири АДРЕСА_1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартир, запропоновано задовольнити вимоги банку у розмірі 244 414 євро - сума кредиту, 20 191 євро - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 98 570 євро - відсотки, 37 416 - пеня за несвоєчасну сплату відсотків. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3 глави 16 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Тобто безспірною є заборгованість, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру та строку, за який вона нарахована. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Відповідно до Переліку для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються оригінали нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не з'ясував, чи дотримано вимоги щодо безспірності заборгованості, зокрема в частині вимог щодо стягнення пені, з урахуванням того, що ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та положеннями Порядку встановлено обов'язок нотаріуса вчиняти виконавчий напис у межах строку за вимогою, за якою законом установлено інший строк давності, та помилково вважав, що спеціальний строк законодавством встановлено лише для звернення до суду з вимогою про стягнення пені. Крім того, підставами для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є як недодержання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», так і недодержання спеціалізованою організацією вимог Тимчасового положення, тому при вирішенні спору про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно було встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів. У разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів застосовуються норми Закону України «Про виконавче провадження» та вимоги Тимчасового положення і не підлягають застосуванню норми Закону України «Про іпотеку». Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174цс12. Разом з тим суд першої інстанції не звернув уваги, що на прилюдних торгах було реалізовано обтяжене іпотекою майно, на яке звернено стягнення за виконавчим написом нотаріуса, та не з'ясував, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ст. 41 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий Н.А. ГорелкінаСудді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Попович