Справа №486/100/15-ц 28.05.2015 28.05.2015 28.05.2015
Провадження № 22ц-784/1304/15 Головуючий у 1-й інстанції Падалка В.О. Категорія 32 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем України

28 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 квітня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про

відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що 09 травня 2014 року близько 21.30 год відповідач, керуючи автомобілем марки «CITROEN JUMPY» в м. Южноукраїнську по проспекту Леніна на пішохідному переході здійснив наїзд на її доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок чого дитині були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Вказані обставини стали причиною заподіяння позивачці матеріальної шкоди в сумі 2 404грн.41 коп., куди входять витрати на придбання медичних препаратів в сумі 892 грн.41 коп. , проведення обстеження в сумі 1 350 грн. , вартість проїзду до лікувального закладу в м. Миколаїв.

Також, позивачці заподіяно моральну шкоду, через пережиті страждання її доньки, яку вона оцінює в сумі 10 000 грн.

Посилаючись на наведене, позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 404 грн. 41 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невірну оцінку судом доказів у справі та порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 травня 2014 року о 21.30 год. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відповідач ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «CITROEN JUMPY», д.р.н. НОМЕР_1, по проспекту Леніна в м. Южноукраїнськ, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка разом із матір'ю переходила дорогу по пішохідному переходу.

Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримала легкі тілесні ушкодження та знаходилась на лікуванні з 09 травня по 19 травня 2014 року, а в подальшому продовжувала лікування амбулаторно, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність (а.с.14)

Постановою СВ Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області від 30 травня 2014 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст..286 КК України закрито, у зв'язку з тим, що в результаті порушення правил безпеки дорожнього руху заподіяні менш небезпечні наслідки ніж середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_3 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в цей час переходила проїзну частину дороги.

За змістом ст..1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини відповідача ОСОБА_3 в скоєнні ДТП та заподіянні малолітній ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Визначаючи розмір завданої позивачці матеріальної шкоди, районний суд вірно виходив з наданих позивачкою даних медичних установ щодо проходження стаціонарного та амбулаторного лікування, отримання консультацій лікарів, призначення їй необхідного медикаментозного лікування, а також квитанцій на придбання вказаних ліків, витрат на проїзд до місця лікування.

Між тим, суд безпідставно включив до суми збитків витрати на придбання продуктів харчування в розмірі 29 грн. 88 коп., засобів особистої гігієни на суму 13 грн. 50 коп., оскільки ці витрати не пов'язані з лікуванням внаслідок ДТП.

Також суд помилково врахував витрати на проведення комп'ютерної томографії в розмірі 1 350 грн., оскільки як пояснила позивачка в суді апеляційної інстанції її донька була направлена на проведення комп'ютерної томографії не за рекомендацією лікаря, а за власною ініціативою самої позивачки, тобто медичних показань для проведення такого обстеження не було.

Також суд помилково включив до загальної суми збитків витрати на проїзд до м. Миколаєва на суму 54 грн., тоді як в суді апеляційної інстанції позивачка зазначила, що ці витрати були пов'язані з проїздом до м. Миколаєва її чоловіка для вирішення особистих питань.

Крім цього, суд помилково двічі врахував квитанції на суму по 290 грн. за товарним чеком №7733 від 20 липня 2014 року та квитанцію ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 липня 2014 року на суму 284 грн. 37 коп. Вказані витрати свідчать про придбання медикаментів на суму 290 грн. 17 коп. за товарним чеком № 7733, а квитанція є доказом про проведення розрахунку за придбання цих медикаментів через послугу термінал ПАТ КБ «ПриватБанку» і не свідчить про проведення двох різних розрахункових операцій (а.с.15).

За такого розмір матеріальної шкоди, який спричинений внаслідок ДТП та підлягає стягненню з відповідача має становити 672 грн. 66 коп. Тому, оскаржуване рішення суду, на підставі п.3 ч. 1 ст.309 ЦПК України в частині майнової шкоди, підлягає зміні.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача.

Доказів, які свідчили б, що шкода була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу відповідача , судом першої інстанції не встановлено.

Сам по собі факт не притягнення ОСОБА_3 до адміністративної чи кримінальної відповідальності не може бути підставою для звільнення від цивільної відповідальності в даному випадку.

Згідно зі ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України та врахував обставини заподіяння шкоди малолітній дитині, стан здоров'я потерпілої, обсяг її фізичних та моральних страждань, час та зусилля, необхідні для відновлення її попереднього стану, зокрема й ту обставину, що дитина на теперішній час періодично проходить курс лікування, про що свідчить довідка дитячої поліклініки ДЗ «СМСЧ №2 МОЗ України» м. Южноукраїнськ № 35049 від 07 квітня 2015 року.

Крім цього, суд врахував ступінь вини відповідача, та добровільне часткове відшкодування позивачці матеріальної шкоди.

Тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що розмір моральної шкоди позивачці визначений судом без урахування ст..ст.23,1166 ЦК України, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди були необачні дії ОСОБА_2, яка не утримувала дитину при перетині проїзної частини, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів грубої необережності позивачки матеріали справи не містять.

Що стосується посилань апелянта на часткове відшкодування майнової шкоди на лікування потерпілої, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів на підтвердження розміру відшкодованої шкоди відповідач відповідно до ст..59 ЦПК України не надав. В той час, як позивачка вказувала, що за отримані відповідачем гроші вона купувала інші медикаменти під час стаціонарного лікування дитини і кошти, які нею були отримані від відповідача не зазначені в матеріалах справи.

Оскільки рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для йог скасування немає.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 квітня 2015 року в частині стягнення майнової шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 654 грн.66 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді