Справа № 396/3040/14-ц
Провадження № 2/396/330/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря Пономаренко Р.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Дмитрух Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Глодоської сільської ради Новоукраїнського району та ТОВ ім. Фрунзе Новоукраїнського району Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держземагенства Новоукраїнського району Кіровоградської області, про визнання дій незаконними та стягнення орендної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання дій незаконними та стягнення орендної плати, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вона є спадкоємицею ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, якій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) належала земельна ділянка НОМЕР_1 площею 4,78 га на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. За життя ОСОБА_5 її земельний пай використовувало ТОВ ім.Фрунзе і сплачувало їй орендну плату.

Після смерті ОСОБА_5 позивач неодноразово зверталася до відповідача ТОВ ім.Фрунзе про сплату їй орендної плати за використання земельного паю, однак останній повідомив, що до оформлення земельного паю на моє ім'я орендну плату мені сплачувати ніхто не буде.

Позивач ОСОБА_1 оформила свої права на спадкову землю змогла лише 13.11.2012 року. Таким чином в період з 1998 року по 2012 рік орендна плата власникам не сплачувалась. Глодоська сільська рада у своїй відповіді зазначила, що нікому земельний пай в оренду не передавався, а використовувався як пасовисько. Вказана інформація є неправдивою, так як дана ділянка знаходиться в центрі земельного масиву, тому ніяк не може використовуватись під пасовисько.

Враховуючи, що земельний пай не був переоформлений, сільська рада мала передати його в оренду, а виконавчий комітет зареєструвати договір оренди земельної частки (паю), однак цього виконано не було. Дії та бездіяльність Глодоської сільської ради порушили права позивача як власника земельної ділянки.

Враховуючи вищенаведене, позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав та просить суд: визнати незаконною бездіяльність Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області щодо не витребуваної (не успадкованої) земельної частки (паю) покійної ОСОБА_5 на протязі 14 років; визнати незаконним самовільне використання земельної частки (паю) ТОВ ім.Фрунзе; стягнути орендну плату за використання земельної частки (паю) з ТОВ ім.Фрунзе в розмірі 24577 грн. 85 коп.; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати по справі.

27.04.2015 року представник відповідача ТОВ ім.Фрунзе надав письмове заперечення проти позову. Свої доводи обгрунтовує тим, що між ОСОБА_5 та ТОВ імені Фрунзе жодних договорів оренди земельних ділянок не укладалось, а відтак між позивачем та ТОВ ім.Фрунзе не виникло цивільних прав і обов'язків. Крім того земельна ділянка НОМЕР_1 ТОВ ім.Фрунзе не використовувалася, тому відсутні і правові підстави для нарахування орендної плати за період з 1998-2012 роки.

Позивач та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю підтримали позов, просили його задовольнити та стягнути заборгованість по орендній платі за використання земельної ділянки. Одночасно зазначили, що дійсно позивач після смерті в 1998 році ОСОБА_5 оформила спадщину лише в 2012 році, оскільки мала скрутне матеріальне становище. Позивач неодноразово усно зверталась до відповідача ТОВ ім.Фрунзе, однак, останній відмовляв та взагалі заперечував факт договірних відносин, в зв'язку з чим, представниками позивача в 2014 році були зроблені відповідні письмові запити та, враховуючи порушення прав позивача, останньою подано позов до суду, який просять задовольнити

Представник відповідача Дмитрух Д.М. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, пояснивши, що між ОСОБА_5 та ТОВ імені Фрунзе жодних договорів оренди земельних ділянок не укладалось, земельна ділянка ТОВ не використовувалась, а про те, що земельна ділянка використовувалася як пасовисько йому невідмо, оскільки використання земель під пасовище віднесене до компетенції та контролюється сільською радою і ТОВ до цих обставин жодних відносин немає, а тому вважає, що відсутні правові підстави для нарахування орендної плати за період з 1998-2012 роки, та ще в розмірі 3%, в той час як до 2008 року орендна плата становила 1.5% від нормативної грошової оцінки землі, просить у позові відмовити.

Представник відповідача Глодоської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, з позовом не згідні.

Представник третьої особи відділу Держземагенства в Новоукраїнському районі Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні посвідчив, що що після розпаювання землі відразу землю позабирали колгоспи та платили орендну плату та в його присутності ОСОБА_5 скаржилася, що платять мало лише 1%, а років 3 назад почали масово укладати договори оренди на 25 років, добре знає де її земельна ділянка на полі розміром більше 150 га, яке використовує ТОВ ім. Фрунзе і пасовоща там ніколи не було, ніяких межевих знаків на полі немає. Свідок ОСОБА_9 посвідчила, що добре знає де знаходиться земельна ділянка, яка належить ОСОБА_5, а саме в сторону села Мар'янопіль і якою користуються фрунзовці,тобто ТОВ ім.Фрунзе, а не кутузовці.

Ухвалою суду від 26.11.2014 року, яка набула законної сили. відмовлено у відкритті провадження в частині позовної вимоги про визнання незаконною бездіяльність Глодоської сільськї ради, щодо невитребуваної(неуспадкованої) земельної частки(паю) покійної ОСОБА_5 на протязі 14 років.(а.с.15)

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача ТОВ ім.Фрунзе, показання свідів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що з 1997 року між сторонами- позивачкою ОСОБА_1 чи її спадкодавцем ОСОБА_5 з однієї сторони та ТОВ ім.Фрунзе з другої сторони не був укладений договір оренди землі ні на усних умовах, ні на умовах платності, строковості та цільового використання.

Згідно дослідженої спадкової справи, встановлено, що дійсно позивачка після смерті спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року успадкувала земельну частку(пай), площею 4.78 га, яка належала останній на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай) (а.с.6-10, 67-83) позивач ОСОБА_1 13 листопада 2012 року, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12. 2013 року, в якому відображено кадастровий номер та площу 4.3089 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.8).

Відповідно до довідки Відділу Держземагентства у Новоукраїнському районі Кіровоградської області за № 20/04/17-15 від 15.01.2015 року вбачається, що земельна ділянка НОМЕР_1 площею 4.3089 га на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району зареєстрована за гр. ОСОБА_1 Олександрівною- позивачкою, дані про оренду відсутні.

З довідки голови Глодоської сільської ради від 24.07.2014 року вбачається, що земельна ділянка, яка виділялася ОСОБА_5, згідно сертифікату на право на земельну частку(пай) за НОМЕР_1 числилася у невитребуваних паях. Договори оренди на земельну ділянку НОМЕР_1 покійної ОСОБА_5, ні з ким не укладалися. Невитребувані земельні паї використовувалися для випасу худоби громапдян, які проживають на території сільської ради. Орендна плата за використання таких паїв до бюджету сільської ради не сплачувалась. (а.с.10)

Відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

За самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства (п.б ч.1 ст.211 ЗК України).

Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків, порядок визначення та відшкодування яких встановлюється Кабінетом Міністрів України ( ст.152, ст.157 ЗК України).

Згідно п. 6 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України Держсільгоспінспекція та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право: складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов'язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності, безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку підприємства, установи та організації усіх форм власності, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, для проведення перевірок з питань, що належать до її компетенції, звертатися до органів прокуратури з клопотанням про подання позову до суду щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився, передавати до органів прокуратури, органів дізнання та досудового слідства акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину.

В матеріалах справи відсутні об'єктивні та беззаперечні докази того, що саме товариство з обмеженою відповідальністю ім. Фрунзе самовільно використовувало чи перешкоджало в користуванні, земельної ділянки, в той час як з 2014 року здійснює обробіток земельної ділянки син позивачки та які без особливих зусиль та втручання відповідача, відповідні акти про передачу їм земельної ділянки від ТОВ не складалися та розпочали господарювати з 2014 року на спірній ділянці.

Допустимим засобом доказування факту володіння земельною ділянкою є акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення, припис (розпорядження) про усунення порушень, при складанні яких передбачається участь підприємств, установ та організацій відносно яких здійснюються заходи контролю.

Як встановлено в судовому засіданні, ні позивач, ні представник не зверталися до Держсільгоспінспекції з питання складання акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства.

Судом не встановлено, що відповідач впродовж 1998-2012 років, як стверджує позивач та її представник, використовував самовільно земельну ділянку, яка належала ОСОБА_5.

Пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд не може прийняти до уваги, як належний та допустимий доказ самовільного використання землі, так як встановлено інший(зазначений вище) порядок самовільного використання земельної ділянки, а також свідок ОСОБА_7 навіть вірно не знає прізвище спадкодавця зазначаючи ОСОБА_5, в той час як вірно ОСОБА_5 та земельна частка(пай) ОСОБА_5 на місцевості не виділялася, а тому останні чітко не можуть вказати розмір і місце розташування спірної земельгної ділянки,

інших відповідних та допустимих доказів, які б перевірив суд, сторона позивача не надала.

Після смерті померлої ОСОБА_5 залишилася спадкоємиця за законом - позивачка ОСОБА_1 , яка оформила спадщину лише 13.11.20112 року, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну частку(пай) (а.с.82).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішення суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішення суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкти оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України, в разі смерті особи договір не може бути розірваний.

Згідно із ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.Правонаступництво у разі зміни власника речі, переданої у найм, передбачено загальними положеннями про найм Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

За положеннями ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Смерть фізичної особи-орендодавця не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договором оренди, у тому числі право на отримання орендної плати, якщо інше прямо не передбачено у самому договорі.

Крім того, враховуючи викладені вище вимоги закону, суд вважає, що спадкоємиця за законом - позивач по справі дійсно після оформлення спадщини в 2012 році має право вимоги про стягнення орендної плати за період строку дії договору із спадкодавцем, але такий договір не укладався, а належних та допустимих доказів, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку не надано.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата на землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма та строки внесення орендної плати на землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Розмір та умови оплати, вказані в договорі, не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству.

Представником позивача, здійснено обрахунок орендної прлати, виходячи з 3% від нормативної грошової оцінки землі, який почав лише діяти у 2008 році, в той час як до 2008 року діяв Указ Президента України від 02.02.2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати 1,5%, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

Указом Президента України від 19.08.2008 року №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», встановлено розмір орендної плати не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки і є обов'язковим з дня набрання Указом чинності.

В тексті Указу відсутнє посилання про те, що його дія поширюється на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інших доказів про вжиття заходів позивачем після оформлення спадщини та зверненням до відповідача по питанню укладення договору оренди земельної ділянки, в ході розгляду справи представниками позивача надано не було.

За наведених обставин та вимог закону, суд приходить до висновку та

вважає, що вимоги позивача про визнання незаконним самовільне використання земельної частки(паю) ТОВ ім. Фрунзе та стягнення орендної плати в розмірі 24 577 (двадцять чотири тисячі п'ятсот сімдесят сім) гривень 85 копійок є безпідставними, так як факт самовільного використання земельної ділянки не встановлено, договір оренди та будь-які інші договірні відносини між позивачем та відповічем відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, в зв»язку з необгрунтованістю та безпідставністю.

Суд вирішує питання про відшкодування судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, у зв'язку з чим, у зв'язку з відмовою відповідачу в позові понесені нею судові витрати по сплаті судового збору не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 267, 651, 770, 1218, 1225, 1268, 1296, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», ст.ст. 3, 11, 57-61, 64, 88, 209, 213-215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Глодоської сільської ради Новоукраїнського району та ТОВ ім. Фрунзе Новоукраїнського району Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держземагенства Новоукраїнського району Кіровоградської області, про визнання незаконним самовільне використання земельної частки(паю) ТОВ ім. Фрунзе та стягнення орендної плати в розмірі 24 577 (двадцять чотири тисячі п'ятсот сімдесят сім) гривень 85 копійок відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: О. А. Гарбуз