АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4606/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1792/15Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - ХІЛЬ Л.М., ЧІЧІЛЯ В.А.,

за участю секретарів КОЛОДЮК О.П., САМОЙЛОВОЇ М.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 5 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватного підприємства "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", Реєстраційної служби Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та зобовязання вчинити дії.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що 19.04.12 року на підставі договору купівлі-продажу придбала земельну ділянку №7 площею 546 кв. м. та розташований на ній садовий будинок з господарськими будівлями і спорудами, до складу яких

входила також ? частина колодязю питного.

Просила визнати за нею право власності на зазначену 1/2 частину колодязю питного, розташованого на межі сусідніх земельних ділянок.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 змінила предмет позовних вимог, просила суд зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ? частиною колодязя .

Відповідач подала до суду зустрічний позов в якому просила визнати недійсним договір купівлі продажу від 19.04.2012 року в частині придбання ОСОБА_3 1/2 частини питного колодязя.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 5 травня 2015 року у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права і ухвалення нового про задоволення зустрічного позову.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційної суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку є власницею земельної ділянки № 6 площею 472 кв.м. із цільовим призначенням для ведення садівництва.

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_2 самовільно збудувала ряд споруд та будівель, зокрема колодязь питний, на який у встановленому законом порядку право власності не зареєструвала .

Власником сусідньої земельної ділянки №7 був ДЯДИК

М.Ф., який помер в 2007 році.

Його спадкоємці у рівних частках ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зареєстрували своє право власності та отримали Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №181042 від 18.05.2009 року, серії ЯЗ №188981 від 18.05.2009 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26 травня 2010 року за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кожною з них визнано право власності на самочинне будівництво по ? частині садового будинку №7, розташованого в м. Полтаві , садове товариство «Берізка-3» вул. Вороніна,130 із надворними будівлями: сараєм літ «Б» , літнім душем літ. «В», вбиральнєю літ .« Г», колодязем питним ? частиною №1, огорожєю №2, воротами огорожі №3.

Зазначене рішення належним чином зареєстровано в органах технічної інвентаризації та, як правовстановчий документ, стало підставою для укладення 19.04.12 року договору купівлі-продажу між спадкоємцями ОСОБА_7 і ОСОБА_3 щодо придбання земельної ділянки разом із садовим будинком з господарськими будівлями і спорудами, зокрема 1/2 частини колодязю питного.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність факту уведення у оману однієї стороною правочину (продавцями) іншої сторони правочину (покупця) стосовно належності їм предмету купівлі-продажу, зокрема ? частини колодязя питного, та необґрунтованість зустрічного позову, заявленого з підстав, визначених ст.230 ЦК України.

Наведене не позбавляє ОСОБА_2 права, після правильно обраного способу захисту, звернутися до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним із інших підстав.

Також за змістом ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колодязь питний є гідротехнічною спорудою, яка облаштовується за відповідним проектом згідно до діючих будівельних норм та правил і підлягає прийняттю в експлуатацію після санітарно-гігієнічного дослідження.

Факт самочинного будівництва колодязя на межі земельних ділянок, належних сторонам у судовому засіданні не оспорювався.

Відповідно до витягу із державного реєстру правочинів, предметами спірного правочину (договору купівлі-продажу) є садовий будинок №7 та земельна ділянка по вул. Вороніна, 130 м. Полтави (а.с.7).

Згідно до витягу про державну реєстрацію прав ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», на підставі зазначеного договору за позивачкою ОСОБА_3 зареєстровано право власності лише на садовий будинок (а.с.8).

Зазначення про право власності за ОСОБА_3 на ? частину питного колодязя там відсутнє.

На підставі ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 4 березня 2015 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 травня 2010 року в частині визнання права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ? частину самочинно побудованого колодязя питного №1 .

Таким чином, з огляду на ч.1 ст.376 ЦК України, колодязь залишається самочинним будівництвом.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього .

З огляду на ст. 3, ч. 1 ст. 179 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки спірний колодязь є самочинним спорудою, у сторін відсутні будь-яки законні права на нього, які підлягали б судовому захисту.

За таких обставин судом дана належна оцінка доказам у справі, а висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належної їй ? частини колодязя питного відповідає матеріалам справи та чинному законодавству.

Проте, у мотивувальній частині рішення місцевим судом допущено явну описку.

Абсолютно правильно посилаючись на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 4 березня 2015 року у справі за участю тих самих осіб, яким у позові щодо визнання права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ? частину самочинно побудованого колодязя питного відмовлено та запис про державну реєстрацію майна, набутого за договором купівлі продажу від 19.04.12 року (а.с.162 абз.10-11) у абзаці 1 на а.с.163 мотивувальної частини рішення суд першої інстанції помилково зазначив, що на час вирішення справи ОСОБА_3 є власницею ? частини колодязя.

Зазначена описка може бути виправлена у порядку ст.219 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України, не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 5 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді : Л.М. ХІЛЬ

ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ