Справа №488/5017/13-ц 14.07.2015 14.07.2015 14.07.2015
Провадження №22-ц/784/1743/15
Єдиний унікальний номер 488/5017/13-ц
Номер провадження 22-ц/784/1743/15
Головуючий у 1 інстанції Безпрозванний В.В.
Категорія 48 Доповідач Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л..

При секретарі Богуславській О.М.

За участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмету спору - товариство з обмеженою

відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» Стразіної Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про розподіл спільного майна подружжя, зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та Корабельного відділу державної виконавчої служби, в якому просила поділити майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1; право власності на кафетерій, що розташований в АДРЕСА_2, визнати її іпотекодавцем за договором іпотеки № РМL - 400/110/2008 від 15 серпня 2008 року (а.с. 2-4).

28 листопада 2013 року та 07 лютого 2014 року позивачка уточнила свої позовні вимоги і просила суд поділити майно, що є об'єктом спільної власності подружжя, визнати за нею право власності на кафетерій, що розташований в АДРЕСА_2. Також просила зняти арешт з кафетерію, накладений постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 09 вересня 2013 року по виконавчому провадженню № 39379392.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вони перебувають у шлюбі з 02 жовтня 1993 року. За час перебування у шлюбі ними набуто домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, земельна ділянка, розташована за тією ж адресою та громадський будинок (кафетерій) за адресою АДРЕСА_2.Право власності на вказане майно оформлено на відповідача. Вартість будинку складає 497633,00 грн., земельної ділянки - 72588,00 грн., кафетерію - 558525 грн. Їхні частки у зазначеному майні відповідно до вимог закону рівні. Будинок та земельна ділянка перебувають в іпотеці в якості забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 15 серпня 2008 року, укладеного між відповідачем та ПАТ «ОТП Банк». ПАТ «ОТП Банк» та «ОТП Факторинг Україна» 10.12.2010 року уклали між собою договір про відступлення право вимоги, за яким ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло право вимоги за вказаним кредитним договором. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто 2473708,79 грн. в погашення заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2008 року та судові витрати 1820 грн. На виконання вказаного рішення постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 09 вересня 2013 року по виконавчому провадженню № 39379392 накладено арешт на кафе за адресою АДРЕСА_2. (а.с. 30-32, 73-75).

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2014 року позов задоволений частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частку кафе, розташованого по АДРЕСА_2, а також звільнено вказану за ОСОБА_1 1/2 частку кафе з під арешту, накладеного постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 09 вересня 2013 року (а.с. 108-109).

В апеляційній скарзі на вказане рішення суду позивачка порушує питання про його зміну та ухвалення нового рішення про повне задоволення її вимог. Вважає, що суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права при вирішенні питання про розподіл майна подружжя, оскільки не вирішив питання про розподіл іншого майна, зазначеного в позові та прийшов до невірного висновку про визнання за нею права тільки на ? частку кафе (а.с. 111-112).

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» також не погодилась з рішенням суду та принесла апеляційну скаргу на нього, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта наявність арешту на майно (кафетерій по АДРЕСА_2) забороняє будь-які дії щодо відчуження, розпорядження, передачі права власності на домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 до повного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором. Тому зазначене майно не може бути поділене між подружжям. Щодо задоволення вимог про зняття арешту, зазначає, що це можливо тільки після виконання зобов'язань боржником (а.с. 117-118).

Позивачка та її представник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги. Просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи просив відмовити в задоволенні скарги позивачки та задовольнити його скаргу.

Представник відповідача - Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, її представника, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 1993 року. За час перебування у шлюбі ними придбано домоволодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_1 та громадський будинок - кафе по АДРЕСА_2. Все вказане нерухоме майне зареєстровано на праві власності за ОСОБА_3 Згідно рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОПТ Факторинг» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 2473708,79 грн. та судові витрати 1820 грн. У зв'язку з цим Корабельним ВДВС ММУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.01.2013 року. В рамках виконавчого провадження постановою старшого державного виконавця Корабельного ВДВС ММУЮ від 09.09.2013 року накладено арешт на кафе по АДРЕСА_2 та заборонено здійснення його відчуження.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що розподілу підлягає тільки приміщення кафе, оскільки воно в іпотеці не перебуває, в той час як будинок та земельна ділянка по вул. Уральській, 36 перебувають в іпотеці за договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 від 15.08.2008 року.

З висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України та ст. 22 КпШС майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України та ст. 28 КпШС передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За загальними правилами під відчуженням розуміється перехід права власності на підставі угод про купівлю-продаж, дарування або міни.

Відповідно до частини 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» виключно зі згоди іпотекодержателя іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки.

Тобто закон не забороняє визнання право власності на відповідну частку іпотечного майна, яке є спільною власністю подружжя, оскільки таке визнання не є відчуженням.

Не містить заборони на визнання права власності на іпотечне майно за іншим з подружжям і договір іпотеки, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 від 15.08.2008 року (а.с. 15-17)

Крім того, відповідно до положень ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, - навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих же умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Така сама позиція викладена і в п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільній і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня року N 5.

Не є перепоною для поділу майна подружжя і накладення арешту на це майно, оскільки арешт передбачає заборону здійснювати відчуження.

Виходячи з наведеного, поділ майна, що знаходиться в іпотеці, а також на яке накладено арешт із забороною відчуження, між подружжям можливий, відповідає принципу захисту одним з подружжя своїх прав на майно, що набуто в період шлюбу.

Відповідно до пп. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. При поділі майна також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Правовстановлюючі документи на спірне майно - будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 та кафе, що розташоване по АДРЕСА_2, свідчать про те, що воно було набуте сторонами за час шлюбу. Зокрема, домоволодіння, яке складається з 2-х житлових будинків по АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 25.03.2008 року /замість договору купівлі-продажу від 30.06.1994 року та рішення Корабельного райсуду м. Миколаєва від 01.02.2008 року/; державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 443 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 видано ОСОБА_3 22 січня 2008 року на підставі рішення Корабельного райсуду м. Миколаєва від 04.05.2007 року; кафе по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення Корабельного райсуду м. Миколаєва від 23.12.2002 року (а.с. 8-10а, 159, 161).

Тобто частина майна придбана подружжям під час дії Кодексу законів України про шлюб та сім'ю, а частина під час дії Сімейного Кодексу України (з 01.01.2004 року), тому при вирішенні спору суд керуються зазначеними нормативними актами, враховуючи при цьому що редакція статей 22, 28, 29, 31 КпШС та ст. 60, 70, 71, 73 СК України однаково регулюють спірні питання щодо спору між сторонами.

Таким чином зазначене майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, тобто їх часки в цьому майні є рівними Зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються.

Відповідно до 71 СК України та ст. 29 КпШС майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

З тексту позовної заяви та пояснень сторін в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що позивачка просить розділити спірне майно таким чином - за нею визнати право власності на кафе, а за відповідачем - на будинок та земельну ділянку. Такий розподіл обґрунтовує тим, що вона як фізична особа-підприємець використовує приміщення кафе для здійснення своєї підприємницької діяльності.

Відповідач проти такого розподілу не заперечує.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з таким варіантом поділу майна. Вартість домоволодіння разом із земельною ділянкою складає 570221 грн., вартість кафе 558525 грн. (а.с. 13, 14). Зазначена вартість ніким із сторін не оспорюється. Клопотання про призначення товарознавчої експертизи сторонами не заявлялось. З урахуванням наведеного з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути компенсацію у вартості різниці спірного мана в сумі 5848 грн. ( 570221 + 558525 ) : 2 = 564373).

Щодо вирішення позову про звільнення майна з під арешту, колегія суддів виходить з наступного.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_3 відповідно до кредитного договору від 15 серпня 2008 року отримав в кредит на споживчі цілі від ЗАТ «ОТП Банк» 152250 дол США (а.с. 38-41).

За рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20.12.2012 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Факторинг» (що діяв як позивач на підставі договору про відступлення права вимоги) стягнута заборгованість за зазначеним кредитним договором в сумі 2473708,79 грн. та судові витрати в сумі 1820 грн. (а.с. 55-57, 77-79).

Постановою старшого державного виконавця Корабельного району відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 09.09.2013 року на підставі виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 в сумі 2475528,79 грн. накладено арешт на кафе за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 51)

Матеріали справи свідчать про те, що право власності на кафе у ОСОБА_3 виникла у 2002 році, тобто в кредит приміщення кафе не придбавалось.

Згода ОСОБА_1 на отримання кредиту в справі відсутня.

З пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що він є фізичною особою-підприємцем, отримані в кредит кошти ним були використані для розвитку його бізнесу. Позивачка ОСОБА_1 не заперечувала проти вказаних пояснень.

Інших доказів з приводу витрачання коштів, отриманих в кредит, суду не надано.

Докази того, що вони були витрачені на потреби сім'ї, в справі відсутні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 73 СК та ст. 31 КпШС за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. У випадках, коли частка боржника в натурі не виділена, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 379 ЦПК України.

Відповідно до п. 5.1.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Мінюста України № 74/5 від 15.12.1999 року, стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, потрібних для виконання за виконавчими документами, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. Якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, то стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Судом частка ОСОБА_3 у спірному майні (кафе) у встановленому законом порядку не визначалася, оскільки доказів того, що державний виконавець звертався до суду з таким поданням, в справі немає.

З урахуванням наведеного, слід звільнити з-під арешту кафе за адресою АДРЕСА_2.

Судом першої інстанції на вищезазначені вимоги закону та обставини справи не було звернуто увагу, що призвело до прийняття помилкового рішення, тому рішення суду відповідно до положень п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 88 УПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені судові витрати в сумі 1700 грн. (а.с. 1).

Доводи апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг» зводяться до того, що майно, на яке накладено арешт, не може бути предметом поділу між подружжям, не заслуговують на увагу, про що зазначалось вище.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про розподіл спільного майна подружжя, звільнення майна з-під арешту, задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 вартістю 497633 (чотириста дев'ятсот сім тисяч шістсот тридцять три) грн., земельної ділянки розміром 443 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою будинок АДРЕСА_1 вартістю 72588 (сімдесят дві тисячі п'ятсот вісімдесят вісім) грн., нежитлового приміщення кафе, розташованого по АДРЕСА_2 вартістю 558525 (п'ятсот п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот двадцять п'ять) грн.

Провести в натурі поділ майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3: житлового будинку АДРЕСА_1 вартістю 497633 (чотириста дев'ятсот сім тисяч шістсот тридцять три) грн., земельної ділянки розміром 443 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою будинок АДРЕСА_1 вартістю 72588 (сімдесят дві тисячі п'ятсот вісімдесят вісім) грн., нежитлового приміщення кафе, розташованого по АДРЕСА_2 вартістю 558525 (п'ятсот п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот двадцять п'ять) грн.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 497633 (чотириста дев'ятсот сім тисяч шістсот тридцять три) грн., земельну ділянку розміром 443 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою будинок АДРЕСА_1 вартістю 72588 (сімдесят дві тисячі п'ятсот вісімдесят вісім) грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення кафе, розташованого по АДРЕСА_2, вартістю 558525 (п'ятсот п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот двадцять п'ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці у вартості спільного майна в сумі 5848 (п'ять тисяч вісімсот сорок вісім) грн.

Звільнити з під арешту нежитлове приміщення кафе, розташованого по АДРЕСА_2, накладеного постановою державного виконавця Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 09 вересня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий, суддя Судді