АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Семенюк Т.А.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», поданою через представника Крапівцеву Олену Олександрівну, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и л а :

у липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити певні дії.

В обгрунтування позову зазначала, що 11.07.2012 року вона уклала з ПАТ «КБ «ПриватБанк» договір № SAMDN6001 вклад «Стандарт» на суму 39 000 доларів США з відсотковою ставкою 8,5 % річних строком на 366 днів строком до 11.07.2013 року включно, за умовами якого їй було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 та видано платіжну карту «Deposit cart» НОМЕР_2. Після закінчення строку договору суму вкладу вона не витребувала та договір автоматично було продовжено на строк 3 місяці. 17.12.2013 року вона зняла частину вкладу у розмірі 8 000 доларів США та частину нарахованих відсотків, а частину вкладу, що залишилася було укладено новий договір № SAMDNWFD200 вклад «Стандарт» з відсотковою ставкою 7 % річних, строком на 366 днів строком по 17.01.2014 року включно, мінімальним строком вкладу 1 місяць, за умовами якого їй відкрито особовий рахунок НОМЕР_3 та зараховано на нього суму залишку з попереднього депозитного рахунку у розмірі 31 148 доларів США. 13.03.2014 року нею було знято частину коштів та укладено з ПАТ «КБ «ПриватБанк» договір № SAMDNWFD800 вклад «Приват-Вклад» з відсотковою ставкою 5 % річних строком на 366 днів строком до 13.03.2015 року включно, згідно умов якого відкрито особовий рахунок НОМЕР_4 та зараховано на нього суму залишку попереднього вкладу в розмірі 21 000 доларів США.

Справа № 756/9050/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/5573/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
На час укладення останнього договору уже відбулася окупація АРК та вона маючи намір виїхати з півострова залишила довіреність на право розпоряджатися вкладом на доньку ОСОБА_5, проте з березня 2014 року ні вона, ні довірена особа не мають доступу до розпорядження вкладом ні на території АРК, ні на материковій території. Кошти на її рахунках заблоковано та будь - якої інформації відповідач не надає, відсотки не нараховуються та на рахунок/картку НОМЕР_2 не зараховуються. Роботу своїх відділень на території Криму відповідач припинив.

Крім того, при укладенні депозитного договору їй було видано кредитну картку Gold Credit НОМЕР_5, якою вимушено скористалась у період з 27.02.2014 року по 07.03.2014 року для оплати комунальних послуг та придбання продуків харчування, так як всі інші картки, у тому числі і «зарплатна» були заблоковані. З 03.08.2014 року дану картку також було заблоковано та їй було відмолено у прийнятті коштів у рахунок погашення кредиту у межах строку безпроцентного користування кредитними коштами. Проте, заблокувавши картку і не даючи змоги погасити кредит у межах строку безпроцентного користування кредитними коштами банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Кредитна картка Gold Credit НОМЕР_5 надалі була розблокована та вона погасила кредит у розмірі 921,25 грн., але нараховані відповідачем відсотки не списані та на них нараховуються штрафні санкції у вигляді відсотків за прострочений кредит.

Посилаючись на зазначене просила зобов'язати відповідача розблокувати особовий рахунок НОМЕР_4, надати безперешкодний доступ до коштів у розмірі 21 000 доларів США їй та її довіреній особі ОСОБА_5, нарахувати з 14.03.2014 року відсотки в розмірі 5 % річних на суму вкладу, перерахувати їх на рахунок/картку НОМЕР_2 та надати доступ до цієї розрахункової картки їй та її довіреній особі ОСОБА_5, скасувати незаконно нараховані відсотки за користування кредитною картою Gold Credit НОМЕР_5 у розмірі 161, 11 грн..

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на її особистому рахунку НОМЕР_4 за договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 від 13.03.2014 року, в межах їх залишку, шляхом розблокування зазначеного карткового рахунку. Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму невиплачених відсотків за договором № SAMDNWFD800 від 13.03.2014 року починаючи з 14.03.2014 року в розмірі 5 % на суму вкладу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням від 08.04.2015 року стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Ухвалою від 09.04.2015 року виправлено описку у абзаці 3 резолютивної частини рішення, а саме замість «5 % на суму вкладу» вказано «5 % річних на суму вкладу».

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, що окупаційна влада фактично з травня 2014 року здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ «КБ «ПриватБанк» та відповідно до постанови правління НБУ від 06.05.2014 року № 260 діяльність всіх підрозділів банку на території АРК була припинена та що відповідно до ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зобов`язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (надалі АНО «ФЗВ») за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим та міста Севастополя. Позивач відповідно до Федерального Закону № 39-ФЗ має всі підстави для звернення до створеного на території АР Крим АНО «ФЗВ» щодо отримання коштів за договором вкладу. Крім того, судом не здійснювався огляд оригіналу квитанції та договору та позивачем не надано доказів того, що її особистий рахунок за договором банківського вкладу від 13.03.2014 року заблокований та що відсотки не нараховані.

У судовому засіданні представник апелянта Кахраманов Р.Н. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. При цьому зазначила, що АНО «ФЗВ» повертає депозитні кошти лише при умові, якщо особа примає громадянство Російської Федерації.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2012 року ОСОБА_2 уклала з ПАТ «КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу № SAMDN6001 вклад «Стандарт» на суму 39 000 доларів США з відсотковою ставкою 8,5 % річних строком на 366 днів, мінімальним строком вкладу 3 місяці, за умовами якого позивачці було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 та видано платіжну карту «Deposit cart» НОМЕР_2.

17.12.2013 року позивач зняла частину вкладу в розмірі 8 000 доларів США та частину нарахованих відсотків, а на решту суми уклала з ПАТ «КБ «ПриватБанк» договір № SAMDNWFD200 вклад «Стандарт» з відсотковою ставкою 7 % річних строком на 366 днів, мінімальним строком вкладу 1 місяць, за умовами якого позивачці було відкрито особовий рахунок НОМЕР_3 та зараховано на нього суму залишку з попереднього депозитного рахунку у розмірі 31 148 доларів США.

13.03.2014 року ОСОБА_2 зняла частину коштів з депозитного рахунку, а на залишок коштів уклала з ПАТ «КБ«ПриватБанк» договір № SAMDNWFD800 вклад «Приват-Вклад» з відсотковою ставкою 5 % річних строком на 366 днів, за умовами якого їй було відкрито особовий рахунок НОМЕР_4 та зараховано суму залишку попереднього вкладу в розмірі 21 000 доларів США.

Позивачці також було видано кредитну карту Gold Credit НОМЕР_5, якою вона скористалась у період з 27.02.2014 року по 07.03.2014 року.

З березня 2014 року відповідач прининив діяльність своїх відділень на території АРК та всі картки позивачки було заблоковано. На неодноразові письмові звернення щодо повернення вкладу позивач відповіді не отримала.

25.05.2014 року відповідачем було розблоковано лише кредитну карту Gold Credit та позивач внесла кошти на погашення кредиту, проте відповідачем було нараховано відсотки у період коли картка була заблокована.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що дії відповідача по блокуванню рахунків позивачки та не нарахуванню відсотків не відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 3 договору № SAMDNWFD800 вклад «Приват-Вклад» по закінченню кожного повного місяця, що пройшов з часу укладення договору, у перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15.00 нараховані відсотки по вкладу зараховуються на картку НОМЕР_2.

Відповідно до п. 5 цього договору позивач має право знімати частину коштів з вкладу без розірвання договору. При цьому залишок коштів на вкладі протягом усього періоду користування вкладом повинен бути не нижче суми непогашеного залишку (20 000 доларів США).

Відповідно до п. 9 договору сторони можуть достроково розірвати договір повідомивши про це за два банківських дні до дня розірвання договору.

Суд першої інстанції керуючись вимогами вищезазначених норм та умовами договору дійшов правильного висновку про те, що відмова відповідача нарахувати та перерахувати відсотки на картковий рахунок позивачки є неправомірною, суперечить як вимогам чинного законодавства, так і умовам договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала доказів блокування її рахунків та не нарахування відсотків на депозитний вклад суперечать наявним у справі доказам, зокрема листами на ім`я голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 17,18, 20), зверненням до НБУ та відповіддю від 21.05.2014 року. Крім того, обставини щодо блокування рахунків не заперечувалися представником відповідача при розгляді справи у суді першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення ЦБ РФ від 21.04.2014 року та рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладам покладено на АНО «ФЗВ»не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спірні правовідносини врегульовані законодавством України.

Відповідно до п. 5 постанови Правління НБУ від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ «Приватбанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до даної постанови відповідач не має права продовжувати виконання договорів, якщо такі були укладені на території АРК суперечать змісту вищезазначеної постанови. Припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачкою.

Відповіднодо ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Колегія суддів вважає безпідставним доводи апеляційної апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин положень даного Закону, оскільки спірні правовідносини є договірними, а не деліктними.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді