Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/791/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Забуранний Р. А.
Категорія - спори, що виникають із договорів найму(оренди)
Доповідач Сукач Т. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.05.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Бубличенко В.П

Кривохижі В.І.,

з участю секретаря - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія Агро», третя особа: відділ КРФ ДП «Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Новомиргородському районі Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, стягнення орендної плати, відшкодування збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2015 року і

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія Агро», третя особа: відділ КРФ ДП «Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Новомиргородському районі Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, стягнення орендної плати, відшкодування збитків. З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 21 жовтня 2009 року № 22, укладений між ОСОБА_3 і ТОВ «Вікторія - Агро», зареєстрований у відділі КРФ ДП «Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Новомиргородському районі Кіровоградської області 30.06.2010 року за № 04.10.377.00027, стягнути з відповідача на її користь орендну плату в сумі 26 907 грн.; 22 768,56 грн. на відшкодування збитків та 31 675 грн. упущеної вигоди.

В обґрунтування вимог ОСОБА_3 зазначала, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,72 гектарів, яка розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. У 2004 році вона уклала з СТОВ «Вікторія - Агро» договір оренди земельної ділянки НОМЕР_2 на 5 років. Після закінчення дії договору оренди, вона повідомила відповідача про намір самостійно обробляти земельну ділянку та дізналася, що 21 жовтня 2009 року договір оренди земельної ділянки було переукладено з відповідачем на новий строк. Вона новий договір не укладала, не підписувала і орендної плати згідно договору не отримувала, тому він не відповідає дійсному її волевиявленню та внутрішній волі, є недійсним.

Навесні 2014 року вони з чоловіком засіяли земельну ділянку насінням сої, але відповідач знищив посіви, чим їй було завдано збитки і вона не отримала доход, на який розраховувала за звичайних обставин, якби її право не було порушено відповідачем.

Посилаючись на зазначені обставини, ст.ст. 22,203,205,207,215,216,526,611,626,627, 638-640, 652,792 ЦК України, ст.13,14,16,21 Закону України «Про оренду землі», просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представників, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які підтримували доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника СТОВ «Вікторія Агро», ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги у встановлених ст.303 ЦПК України межах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі № 22 від 21 жовтня 2009 року, відшкодування реальних збитків та упущеної вигоди суд виходив з того, що ці вимоги позивачки не ґрунтуються на доказах.

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За положеннями ч.1 ст.14 вказаного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України).

Договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації (ст.18 Закону України «Про оренду землі»).

Частина перша статті 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір оренди землі може бути визнано у судовому порядку недійсним з підстав, передбачених ст.215 ЦК України, ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК на момент вчинення правочину.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 20 серпня 2001 року, ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки НОМЕР_2 площею 4,72 га, що розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12, т.1).

21 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 і СТОВ «Вікторія Агро» у письмовій формі на 10 років укладено договір оренди землі за № 22. Цей договір зареєстровано у Новомиргородському районному відділі ДКРФ ДП ЦДЗК Держкомзему України 30 червня 2010 року за № 04.10.377.00027 (а.с.13-16,т.1).

В обґрунтування доводів про визнання недійсним договору оренди землі позивачка посилалася на те, що договір вона не підписувала, підпис у договір оренди землі і у відомостях про отримання орендної плати від її імені вчинений іншою особою.

Ухвалою суду першої інстанції від 29 жовтня 2014 року за клопотанням представника позивачки у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу для з'ясування відповідності підпису ОСОБА_3 на оригіналі договору оренди земельної ділянки № 22 від 21 жовтня 2009 року та на оригіналах відомостей про отримання орендної плати за вказаним договором.

08.12.2014 року від судового експерта надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи через ненадання вільних зразків підпису позивачки, що були виконані у період з 2008 по 2014 роки, а виконанні експериментальні зразки не відповідають транскрипції спірних підписів (а.с.191-192,205-207, т.1).

Відповідно до вимог ст. ст.10,60 ЦПК України саме позивачка має надати докази того, що вона не підписувала договір оренди земельної ділянки від 21 жовтня 2009 року.

Крім своїх пояснень, інших доказів на підтвердження доводів про те, що спірний договір оренди земельної ділянки з СТОВ «Вікторія Агро» вона не підписувала ОСОБА_3 суду не надала.

Під час перевірки справи в апеляційному порядку, судом згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України, вживалися заходи для виявлення вільних зразків підпису і письма позивачки, які, як вона вважала, є у матеріалах кримінального провадження, порушеного по факту вчинення кримінального порушення передбаченого ч.1ст.1971 КК України, для вирішення клопотання позивачки та її представника, щодо можливості призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи. Проте під час дослідженням у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження будь-яких документів з вільними підписами ОСОБА_3 не було встановлено. У зв'язку з цим позивачка не наполягала на призначенні почеркознавчої експертизи, про що заявив у судовому засіданні її представник. Інших доказів, крім її пояснень, на підтвердження доводів щодо недійсності договору оренди землі позивачка не надала.

Ураховуючи наведене колегія судді вважає правильним висновок суду про безпідставність вимог позивачки про визнання недійсним спірного договору оренди землі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст.22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ( ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що заподіяння майнової шкоди, завдання збитків позивачка пов'язувала із знищенням відповідачем посівів сої на її земельний ділянці та безпідставним користуванням цією земельною ділянкою.

Судом було з'ясовано, що відповідач на правовій підставі, відповідно до укладеного з позивачкою договору оренди, користувався земельною ділянкою.

Вирішаючи питання про відмову у задоволенні вимог про від відшкодування майнової шкоди і збитків, суд першої інстанції правильно критично поставився до пояснень як самої позивачки, так і наданих нею розписок ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про отримання коштів за виконання робіт по обробітку земельної ділянки, копій чеків на придбання дизпалива, оскільки зазначене не є безспірним доказом того, що ці роботи проводилися саме на ділянці позивачки та були оплачені нею. Не надано позивачкою і доказів того, що на спірній земельній ділянці було посіяно культуру сої.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Згідно п.4.2., укладеного між сторонами договору оренди землі, розмір орендної плати за кожен рік використання земельної ділянки складає не менше 3 процентів від визначеної відповідно до чинного законодавства нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення цього договору становить 55 469,0 грн. (п.2.3. договору оренди, а.с.13, т.1)

Отже, розмір орендної плати у грошовому еквіваленті не може бути меншим за 1 664 грн.07 коп.

Судом встановлено, а позивачкою не спростовано, що за 2010-2013 роки орендну плату вона отримала.

Ураховуючи наведене, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення орендної плати за ці роки.

Суд відмов у задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення орендної плати за 2014 рік, зазначивши в рішення про те, що відповідач орендну плату на цей рік направив на адресу позивачки поштовим переказом, однак, вона відмовилася від її отримання.

Проте з таким висновком суду у повній мірі погодитися не можна.

Встановлено, і сторонами не заперечується, що орендну плату за 2014 рік у розмірі 2 858.88 грн. позивачка не отримала.

За приписами ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином є доведеним, що орендна плата за 2014 рік позивачці виплачена не була, тому її позов в цій частині підлягає задоволенню. З СТОВ «Вікторія Агро» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню орендна плата за 2014 рік у розмірі 2 858.88 грн.

Неправильне застосування судом норм матеріального права є відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення орендної плати за 2014 рік та ухвалити в цій частині нового рішення.

В решті рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ухвалене відповідно до наданих сторонами доказів, по суті правильне, що згідно ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення в цій частині апеляційної скарги і залишення в цій частині рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення орендної плати скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія Агро» на користь ОСОБА_3 орендну плату за 2014 рік в розмірі 2 858 (дві тисячі вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 88 коп. за договором оренди землі № 22 від 21 жовтня 2009 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді