Справа № 750/1708/15-ц Провадження № 22-ц/795/1037/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Супрун О. П. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Литвиненко І.В., Страшного М.М.,
при секретарі:Покладу Д.В.,
за участю:представника позивача Шевченко О.М., представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на період ліквідації ПАТ "Банк "Демарк" Приходька В.О. на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" до ОСОБА_6 про застосування наслідків нікчемного правочину,

в с т а н о в и в:

Не погоджуючись з рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 квітня 2015 року ПАТ "Банк "Демарк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на період ліквідації ПАТ "Банк "Демарк" Приходька В.О. звернувся з апеляційною скаргою та посилаючись на порушення судом норм матеріального права просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ринкова вартість товарів/послуг повинна у будь-якому разі включати до себе податок на додану вартість, яка не була сплачена при укладенні правочину між Банком та відповідачами, що оплата приміщення більше ніж на 20% менша від ринкової його вартості, в результаті державі в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заподіяна шкода в сумі 159600грн. 00 коп. На думку апелянта, суд вийшов за межі позовних вимог, визнавши договір купівлі-продажу таким, що відповідає чинному законодавству.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні послався на безпідставність апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні, надавши письмові заперечення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір купівлі-продажу укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства, тобто сторонами обумовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, договір укладено в установленій законом формі, нотаріально посвідчений, проведено державну реєстрацію права власності за відповідачами, вартість спірного приміщення 688195 грн. (без ПДВ) визначена згідно із звітом про оцінку об'єкта нерухомості Т-4253/3, виконаного оцінювачами експертної фірми "Еталон" у встановленому порядку (при цьому об'єкт продано за 722400 грн.), кошти сплачені, вартість за ретроспективною оцінкою ТОВ "Стоун Брідж" становить 735000 грн. без ПДВ, платником якого покупець - фізична особа не є, тобто відсутня різниця в ціні в 20% . Крім того, оцінювачу - ТОВ "Стоун Брідж" - об'єкт нерухомості та документація не надавались, а тому законних підстав вважати такий договір нікчемним немає.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В п.п.5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Пунктом 3 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

По справі встановлено, що 13 серпня 2014 року між ПАТ "Банк "Демарк" в особі Голови Правління банку Оніщенко Л.О. та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким остання придбала нежиле приміщення площею 51,5 кв.м. по АДРЕСА_1 за 722 400 грн., які відповідно до п.2.3.1 продавець одержав від покупця до підписання цього договору. Договір купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Н.Г., зареєстрований в реєстрі за №1291 (а.с.7-9).

Факт придбання нежилого приміщення за вказану суму сторонами не оспорюється, що в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

В пунктах 2.1, 2.2 договору зазначено, що ринкова вартість предмету договору, згідно Звіту про оцінку Т-4253, виданого Експертною фірмою "Еталон" 12 серпня 2014 року, становить 688195 грн (без урахування 20% ПДВ), що сторонами також не оспорюється.

Згідно із звітом про ретроспективну незалежну оцінку приміщення позабалансового відділення Банку "Демарк" загальною площею 51,5 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 (дата оцінки 13 серпня 2014 року) проведену ТОВ "Стоун Брідж", ринкова вартість спірного нежилого приміщення складає 735000 грн. без ПДВ, або 882000 грн. з ПДВ.

З резюме до даного звіту вбачається, що приміщення для огляду не надавалось, оцінка проводилась без правовстановлюючих та технічних документів. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачі, як власники об'єкту нерухомості, були повідомлені про проведення ретроспективної оцінки ТОВ "Стоун Брідж".

Ціна спірного приміщення (без врахування ПДВ) відрізняється між звітом ТОВ "Стоун Брідж" та ціною, за якою було продано спірне приміщення приблизно на 2 відсотків, що не тягне за собою нікчемність правочину, яка передбачена ст.38 ч.4 п.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". З огляду на це, відсутні підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Суд першої інстнції вірно зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач повідомлявся про повторну оцінку його власності. Звернув суд увагу і на ту обставину, що повідомлення ОСОБА_6 про недійсність договору Тимчасовою адміністрацією було направлено 03.11.2014 (а.с.12), хоча договір з суб"єктом оціночної діяльності - ТОВ "Стоун Брідж" було укладено тільки 24.12.2014, а звіт про оцінку складався з 24.12.2014 по 15.01.2015 (а.с.12) .

Доводи апелянта, що суд вийшов за межі позовних вимог визнавши нікчемний договір дійсним за наяності наказу Тимчасової адміністрації від 15.01.2015 не заслуговують на увагу, оскільки для застосування наслідків нікчемного правочину слід з"ясувати, чи дійсно даний договір є нікчемним, так як ч.2 ст.215 ЦК України вказує на відсутність умов для визнання такого правочину недійсним в судовому порядку. Наявність наказу 04/1 Тимчасової адміністрації ПАТ "Банк "Демарк" не є в цьому перешкодою. Стаття 38 ч.4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на яку посилалася представник апелянта, як підставу для видачі такого наказу передбачає лише: 1) повідомлення уповноваженою особою протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, 2) вжиття заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

З огляду на це, відсутні підстави вважати наказ 04/1 Тимчасової адміністрації ПАТ "Банк "Демарк" таким, що носить пресекательний характер для правочину від 13.08.2014.

Відсутні і підстави для задоволення вимог про відшкодування вартості завданих збитків в розмірі 159 600 грн. Дані вимоги, як пояснив представник позивача, це різниця між сумою, що була сплачена відповідачами при купівлі спірного нежитлового приміщення та вартістю даного предмета нерухомості, що визначена ТОВ "Стоун Брідж". Фактично, це є розміром ПДВ, який позивач включає до нової ціни спірного приміщення.

Згідно з статтею 6.1 ПКУ, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.14.1.178 ПКУ, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу;

Фактично, додана вартість - це вартість, додана підприємством до вартості вхідних матеріалів у результаті їх певної переробки, доробки або іншого господарського застосування. Платником податку виступає покупець продукції, її продавець виступає як стягувач податку - посередник між платником та державою.

За змістом статті 185 ПКУ, об'єктом оподаткування є операції платників ПДВ з постачання товарів та послуг.

Згідно з пунктом 201.8 ПКУ, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим платниками ПДВ. Відповідно, якщо особа не є платником податку на додану вартість, то вона не має права нараховувати його на ціну товарів.

Представник позивача не заперечувала, що на час вчинення правочину ПАТ Банк "Демарк" не був зареєстрований як платник ПДВ . Даний статус був скасований 18.05.2007 за ініціативою платника . Повторна реєстрація відбулася 16.09.2014 . Ані ПАТ Банк "Демарк", ані Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ПДВ за правочином від 13.08.2014 не сплачували. Вимоги про сплату ПДВ податкові органи останнім не висувають. З огляду на це відсутні підстави вважати, що Державі України в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (як вказав позивач) завдана якась шкода.

Зазначене спростовує доводи апелянта в цій частині, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ринкова вартість об'єкта нерухомості повинна враховувати 20% ПДВ, адже відсутні докази про перерахування позивачем цього податку до бюджету при укладенні угоди з фізичною особою.

Клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості спірного об'єкту нерухомості позивачем в суді першої інстанції без поважних причин не заявлялось при відсутності перешкод для цього.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на період ліквідації ПАТ "Банк "Демарк" Приходька В.О. - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: