№ 336/3915/15-ц
пр. № 2/336/2085/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

20 липня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за депозитним договором та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ«Банк «Фінанси та кредит», вказавши, що 06.12.2014 року між сторонами був укладений договір про строковий банківський вклад (депозит) «Класік» № 313731/47610/5-14, відповідно до якого позивач розмістив депозит в сумі 200 євро строком на 5 місяців. Після закінчення строку дії депозиту 06.05.2014 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення депозиту, однак, до цього часу кошти позивач не отримав. Посилаючись на вищевказане, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 207,63 євро, що становить по курсу НБУ 4802 гривень, стягнути моральну шкоду в сумі 3000 гривень. а також витрати на правову допомогу в сумі 400 гривень.

В судовому засіданні позивач на позові наполягав, просив стягнути суму депозиту в гривні України за курсом НБУ. Також вказав, що моральну шкоду йому спричинено у зв'язку з тим, що він мав намір виїжджати за межі України, однак, у зв'язку з неповерненням депозиту не зміг цього зробити. Щодо витрат на надання правової допомоги пояснив, що квитанції на підтвердження сплати таких витрат у нього немає, чи має особа, з якою у нього був укладений договір відповідну освіту не знає.

Відповідач у судове засідання представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовими повістками, причини неявки суду не повідомив. Керуючись ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу заочно.

При дослідженні матеріалів справи встановлено таке.

06.12.2014 року між ПАТ«Банк «Фінанси та кредит»та ОСОБА_1 був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті, за умовами якого ОСОБА_1 розмістив вклад в сумі 200 євро на строк до 06.05.2015 року, а банк зобов'язався нарахувати та виплатити вкладникові відсотки в розмірі 11,5% річних, а після закінчення строку депозиту повернути його вкладникові.

Як вбачається з довідки № 20263 від 29.05.2015 року начальника відділення філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» станом на 29.05.2015 року залишок коштів на рахунку ОСОБА_1 становить 207,63 євро.

При вирішенні спору суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 1058 ч. 1, 3 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Як вказує ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Як вказує ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на викладене, оскільки строк депозитного договору закінчився, а депозит разом з відсотками позивачеві не виплачені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми депозиту з відсотками обґрунтовані, підтверджені наданими доказами та підлягають задоволенню.

На день розгляду справи курс гривні України до євро становить 2397,2051 гривень за 100 євро, тож суд, враховуючи, що позивач уточнив своє бажання стягнути суму заборгованості саме у національній валюті, вбачає підстави для стягнення заборгованості за цим курсом, тож сума, яка підлягає стягненню становить 4977,32 гривень.

При вирішенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з положень статті 23 ЦК України, яка вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1167 ч. 1 ЦК України вказує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Заслухавши пояснення позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення його вимог в частині стягнення моральної шкоди. Крім того, позивачем, всупереч вимогам ст. 10,60 ЦПК України, не надано будь-яких доказів щодо того, що він дійсно збирався виїжджати за кордон та не зміг цього зробити у зв'язку з неповерненням депозиту.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Стаття 79 ЦПК України вказує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, і витрати на правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до статті 84 ЦПК України Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України № 4191 від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» вказує, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем суду наданий договір про надання юридичних послуг, укладений 20.05.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Як пояснив позивач в судовому засіданні особа, яка надавала йому такі послуги, будь-яких документів на підтвердження наявності у неї юридичної освіти або права надавати правову допомогу на законних підставах не пред'являла, квитанцій про сплату витрат не надавала.

Заслухавши позивача та вивчивши наданий договір, суд не вбачає законних підстав для стягнення з відповідача зазначених витрат, оскільки позивачем не доведено фактичну сплату таких витрат, оскільки не надано платіжного документу на підтвердження оплати таких послуг, не доведено, що ОСОБА_2 є фахівцем в галузі права, має відповідну освіту та право надавати правову допомогу, тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми депозиту з відсотками, в іншій частині заявлених вимог підстав для задоволення позову судом не вбачається.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за депозитним договором та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 4977,32 гривень (чотири тисячі дев'ятисот сімдесят сім гривень 32 коп) за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» № 313731/47610/5-14 від 06.12.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 гривні (двісті сорок три гривні 60 коп).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк