Справа № 211/7880/14-ц
Провадження № 2/211/541/15
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді : Ткаченко С.В

при секретарі : Жуковій А.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Кривий Ріг», третя особа Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_5 Кривий Ріг» про скасування наказу про звільнення з підприємства по скороченню штату, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, вказавши, що з 27.11.2006 року почала працювати у Відкритому акціонерному товаристві «ОСОБА_5 Стіл Кривий Ріг», яке в подальшому було перетворене у Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». 27.12.2013 року згідно з наказом №1629/л вона переведена на посаду менеджера по збуту служби директора по продажам в Україні та СНД адміністрації по маркетингу і збуту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

26.11.2014 року згідно з наказом №1269/л була звільнена з підприємства за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Дії відповідача щодо її звільнення із займаної посади є незаконними та порушують її законні права.

Вказала, що Первинною організацією профспілки трудящих металургійної і гірничодобувальної промисловості України ПАТ «ОСОБА_5 міттал Кривий Ріг» обґрунтовано відмовлено відповідачу у наданні згоди на її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою звільнення слугував наказ по підприємству №1097 від 14.08.2014 року «Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства». Відповідно до пунктом 1 Наказу №1097 із штатного розкладу адміністрації по маркетингу і збуту виключено одну штатну одиницю «Менеджер зі збуту». Пунктом 2 Наказу №1097, затверджено нову організаційну структуру управління адміністрації по маркетингу і збуту, де в службі директора по продажам в Україні та СНД адміністрації по маркетингу і збуту передбачено дві штатні одиниці «Менеджер зі збуту». До проведення скорочення в штаті служби обліковувалось три «Менеджера зі збуту».

При скорочені її штатної одиниці, відповідачем у порушення ч. 1 ст. 42 КЗпП України та положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» на посадах «Менеджер зі збуту» залишено працівників без профільної освіти, з меншою кваліфікацією ніж у неї, та які мають менший трудовий стаж.

Відповідачем їй були запропоновані вакантні місця, на які працівників призначають на конкурсній основі, що в свою чергу виключає можливість призначення її на вакантні посади шляхом переведення. Також були запропоновані вакантні місця не на постійній основі, а тимчасові - на період відпустки відсутнього працівника по догляду за дитиною до досягнення не трьох річного віку, та вакантні місця, посади які не відповідають спеціальності. Від чого вона відмовилася.

Не враховано переважне право на залишення на роботі відповідно до ч.2 ст.42 КЗпПУ, оскільки ОСОБА_1 має неповнолітню дочку та тимчасового не працюючого чоловіка, в сімї не має інших працівників з самостійним заробітком, має більш тривалий стаж роботи в порівнянні з іншими працівниками; при проведенні процедури звільнення порушені вимоги п. 2.16 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, ст. 13 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціатив роботодавця» (далі Конвенція МОП), крім того, пунктів 4.1 та 9.6 колективного договору; при вивільненні позивача було порушено ч. 3 ст.49-2 КЗпП України у звязку з тим, що їй були запропоновані не всі вакантні міста на підприємстві.

Позивачка вважає звільнення незаконним, проведеним з порушенням встановленої трудовим законодавством процедури, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду з даним позовом. В якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №1369/л від 26.11.2014 року про звільнення з підприємства за скороченням штату; поновити її на роботі на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді «менеджер зі збуту» служби директора по продажам в Україні та СНД адміністрації по маркетингу і збуту; Стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 30563,04 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , кожний окремо , позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини , викладені у позовній заяві.

Представник третьої особи Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_5 Кривий Ріг» ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив їх задовільнити , вважає, що звільнення позивача було не законним, з порушенням діючого законодавства.

Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_5 Кривий Ріг» ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що звільнення є законним з таких підстав. Наказ від 14 серпня 2014 року №1097 «Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємством», передбачалось скорочення посади менеджера зі збуту служби директора з продажів в Україні та СНД. На виконанням даного наказу власник видав наказ від 20 серпня 2014 року №1124 «Про вивільнення працівника». При скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Було визначено, що ОСОБА_1 у порівнянні з іншими працівниками її структури, має меншу кваліфікацію та продуктивність праці. Зазначив, що попередженням №1 від 20 серпня 2014року ОСОБА_1 комісією по вивільненню працівників було попереджено про наступне вивільнення, їй запропоновано перевестись на іншу посаду та надано перелік вільних вакансій. 14 жовтня 2014року позивачу комісією повторно надано перелік вакансій для переведення в межах повноважень, однак, вона повторно відмовилась. 21 жовтня 2014 року відповідач на виконання ст. 43 КЗпП України направив подання до профспілки, членом якої є позивач, яка 31 жовтня 2014 року необґрунтовано відмовила в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 Відповідач вважає, що процедура вивільнення позивача проведена з дотриманням вимог закону.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 27 листопада 2006 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу ВАТ «ОСОБА_5 Стіл Кривий Ріг», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Протягом трудової діяльності на підприємстві позивач неодноразово переводилась й останньою посадою, яку вона обіймала, була посада менеджера по збуту служби директора з продажів в України та СНД адміністрації по маркетингу і збуту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідачем листом від 11 серпня 2014 року №05-2162 було повідомлено профспілку, членом якої є позивач, про те, що планується виключення із штатного розпису і організаційної структури управління ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» адміністрації з маркетингу та збуту посади менеджер по збуту служби директора з продажів в Україні та СНД та було запропоновано провести зустріч з метою обговорення даного питання в порядку проведення консультацій ( л.с. 82-83 ).

Відповідно до протоколу від 13 серпня 2014 року №16 про проведення консультацій представників від профкому ПО ПМГУ, адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у звязку з внесенням змін до організаційної структури та штатного розпису адміністрації з маркетингу та збуту була проведена консультація між представниками профспілки та адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» , по результатам якої профспілкова організація була проінформована про причини, з яких вводяться зміни в організаційну структуру служби директору з продажів в України та СНД, а саме: оптимізація функції взаємодії служби збуту з клієнтами, стандартизація та автоматизація процесу прийому заявок та проведення тендерів в частину збуту побічної продукції. Адміністрація надавала гарантії дотримання вимог законодавства стосовно вивільнення працівників. При цьому представники профспілкового комітету зазначили, що структурні зміни протирічать Меморандуму про взаєморозуміння між КМУ та підприємствами ГМК України, а також, що за умови відсутності затверджених нормативів чисельності працівників, накази, які повязані зі зменшенням штатної чисельності, вважають безпідставними ( л.с. 85- 86 ).

14 серпня 2014 року відповідачем було видано наказ №1097 «Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємством» (далі наказ №1097), де відповідно до додатку №1 до наказу скорочувалась одна посада менеджеру по збуту ( л.с. 71- 73 ). Відповідно до Листа ознайомлення з наказом усі три менеджери по збуту, які працювали на цій посаді, були ознайомлені з даним наказом, в тому числі й позивач, яка була ознайомлена 18 серпня 2014 року, при цьому вона зробила зауваження, зазначивши, що з наказом ознайомлена, але не згодна ( л.с. 75 ).

Відповідно до наказу №1097 були внесені зміни №6 від 18 серпня 2014 року до штатного розкладу адміністрації по маркетингу та збуту, якими передбачалось виключення з штатного розкладу посади менеджера по збуту в службі директору з продажу в Україні та СНД ( л.с. 119).

Розпорядженням зам генерального директора по маркетингу та збуту №04-30 від 15 серпня 2014 року була утворена комісія для визначення працівників які мають переважне право на залишення на роботі з звязку зі змінами в організації виробництва та праці ( л.с. 114).

Протоколом №1 від 15 серпня 2014 року комісія розглянула питання про визначення працівників, які мають переважне право на залишення на робот, та вирішила, що серед менеджерів по збуту вивільненню підлягає ОСОБА_1 ( л.с. 76- 78 ).

20 серпня 2014 року відповідачем було видано наказ №1124 «Про вивільнення працівника» (далі наказ №1124), яким передбачалось, що вивільненню підлягає ОСОБА_1 та була утворена комісія по подальшому можливому вивільненню працівника ( л.с. 120- 123 ).

Відповідно до наказу №1124 були визначені повноваження комісії по вивільненню працівника, а саме: комісія повинна запропонувати ОСОБА_1 переведення на вакантні посади з урахуванням її кваліфікації та спеціальності або іншу роботу в тому числі з можливістю перенавчання та перепідготовки за рахунок коштів підприємства. В разі відмови від продовження трудових відносин, підготувати подання до профспілкового комітету для отримання згоди на її звільнення і в подальшому підготувати проект наказу на звільнення.

З даним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 20 серпня 2014 року під власний підпис згідно листа ознайомлення, де зробила примітку, що висновки комісії вважає упередженими в звязку з тим, що вона відмовилась виконувати неправомірні команди ( л.с. 124 ).

20 серпня 2014 року попередженням №1 «Про наступне звільнення з пропозицією іншої роботи» (далі попередження №1) ОСОБА_1 була попереджена про можливе майбутнє звільнення з підприємства згідно п.1 ст. 40 КЗпП України не раніше ніж 21 жовтня 2014 року ( л.с. 108- 109 ). Цим повідомленням їй було запропоновано іншу роботу на вакантних посадах згідно до списку вакансій №05-2253 від 20.08.14р. ( л.с. 115 - 119 ). Крім того, позивачу пропонувалось розглянути можливість звільнення за власним бажанням з отриманням грошової компенсації в розмірах, які передбачені наказом №980 від 24 липня 2014року «Про додаткові заходи по соціальному захисту працівників», при цьому позивач була попереджена, що у випадку її відмови від запропонованих варіантів, адміністрація підприємства буде вимушена звільнити її за п.1 ст. 40 КЗпП України. Також ОСОБА_1 було надано право самостійного пошуку робочих місць з метою переведення на іншу роботу в межах підприємства на умовах, які передбачені колективним договором.

ОСОБА_7 №1 від 20 серпня 2014 року комісією зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від переведення на іншу роботу в межах підприємства, з яким вона була ознайомлена 20 серпня 2014 року, про що свідчить її власний підпис ( л.с. 104 - 105 ). Серед запропонованих вакансій була вакансія «спеціаліст закупки сировини, твердого палива та енергоресурсів» по строковому трудовому договору на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років ( л.с. 106 ).

Листом від 20 серпня 2014 року директор Криворізького міського центру зайнятості проінформований, що на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» планується вивільнення менеджеру по збуту у кількості 1 одиниця згідно наказу №1124 від 20 серпня 2014 року «Про вивільнення працівника» ( л.с. 103 ).

14 жовтня 2014 року позивачу ОСОБА_7 №1 ( л.с. 101 - 102 ) були повторно запропоновані вакансії для переведення на іншу роботу відповідно до списку №05-2600 . Позивач відмовилась від переведення, при цьому зробила свої зауваження до ОСОБА_8, зазначивши що їй не запропоновані всі вакансії, які є на підприємстві, порушено її переважне право на залишення на роботі, зазначила, що їй запропонована вакантна робота на період декретної відпустки та що 13.08.14р. було прийнято на роботу ще одного менеджера зі збуту і, крім того, зазначила, що засідання комісії проводилось без представника профспілки.

14 жовтня 2014 року повторно було проведено засідання комісії за участю представника профспілки, про що був складений ОСОБА_8 №2 «Про відмову від переведення на іншу роботу» (далі ОСОБА_8 № 2). Даний акт відповідає тексту ОСОБА_8 № 1, при цьому позивач зазначила, що цей акт є невідємною частиною ОСОБА_8 №1 і коментарі, які зазначені в ОСОБА_8 №1, залишаються без змін. ( л.с. 110- 111 ).

21 жовтня 2014 року відповідач листом вих. №05-2676 на адресу голови профспілкового комітету ППО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» направив подання на отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату. ( л.с. 66 - 68 ).

Згідно до виписки з протоколу президії профкому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 31 жовтня 2014 року (далі Протокол президії), профспілка відмовила в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 у звязку зі скорочення штату. Мотивами відмови було порушення відповідачем вимог ст. 42, 49-2 КЗпП України та п.2.16 Галузевої угоди Гірничо-металургійного комплексу України 2011-2012 року , а також рішення примирної комісії з розгляду та вирішення колективного трудового спору між працівниками ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та роботодавцем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 06 червня 2014 року - вимога №4 ( л.с. 93-94).

26 листопада 2014 року наказом №1369/л «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1С.» (далі наказ №1369/л) позивач була звільнена з посади менеджера по збуту служби директору з продажів в Україні та СНД адміністрації по маркетингу та збуту за скороченням штату п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач з даним наказом ознайомлена 27 листопада 2014 року, про що особисто зробила відмітку в наказі і зазначила, що копію наказу отримала на руки ( л.с. 113 ).

Щодо фактичних обставин справи спору між сторонами немає, однак, вони по різному оцінюють спірні правовідносини.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Фактичним обставинам справи суд надає правову оцінку:

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, прийняття рішення про звільнення працівника за п.1 ст. 40 КЗпП України належить до виключної компетенції власника або уповноваженого ним органу. Тому, власник, скориставшись наданими йому правами, видав наказ №1097, згідно якого вносились зміни до організаційної структури підприємства, які передбачали скорочення посади менеджеру по збуту служби директора з продажів в України та СНД адміністрації маркетингу та збуту.

Під змінами в організації виробництва і праці відповідно ст. 40 КЗпП України розуміється скорочення чисельності або штату працівників. Підставами для внесення змін в організацію праці стали оптимізація функції взаємодії служби збуту з клієнтами та стандартизація, автоматизація процесу прийому заявок, проведення тендерів в частині збуту побічної продукції. Судом зясовано, що саме ці зміни в організації виробництва і праці,стали підставами для скорочення посади позивача, яка по своїм службовим обовязками займалась збутом побічної продукції, та в подальшому її звільненню.

Суд, розглядаючи спір, приділив увагу зясуванню тих обставин чи був дотриманий відповідачем порядок вивільнення працівника, який врегульований ст. 42, 49-2 КЗпП України, та чи була можливість переведення позивача на іншу роботу. Крім того, суд , надавши оцінку фактичним обставинам справи, врахував пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стосовно процедури вивільнення позивача, як це передбачено законодавством.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він займає посаду начальника відділу по організації та оплаті праці допоміжних підрозділів департаменту по персоналу ПАТ " Арселорміттал Кривий Ріг" . 14 серпня 2014 року відповідачем було видано наказ №1097 «Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємством» скорочувалась одна посада менеджеру по збуту . 15 серпня 2014 року була утворена комісія для визначення працівників які мають переважне право на залишення на роботі з звязку зі змінами в організації виробництва та праці .

Протоколом №1 від 15 серпня 2014 року комісія розглянула питання про визначення працівників, які мають переважне право на залишення на робот, та вирішила, що серед менеджерів по збуту вивільненню підлягає ОСОБА_1 При цьому враховувалися кваліфікація, досвід роботи, продуктивність праці. Інші працівники порівняно з позивачем мають вищу кваліфікацію, стаж , досвід роботи. 20 серпня 2014 року відповідачем було видано наказ №1124 «Про вивільнення працівника» яким передбачалось, що вивільненню підлягає ОСОБА_1 Їй пропонувалася інша робота, від якої вона відмовилася. 26 листопада 2014 року ОСОБА_1 була звільнена з посади менеджера по збуту служби директору з продажів в Україні та СНД адміністрації по маркетингу та збуту за скороченням штату - п.1 ст. 40 КЗпП України.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона обіймає посаду директора по продажам в Україні та СНД ПАТ " Арселорміттал Кривий Ріг". 14 серпня 2014 року відповідачем було видано наказ №1097 «Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємством» скорочувалась одна посада менеджера по збуту . Такі посади обіймали три працівника, у тому числі і ОСОБА_1 15 серпня 2014 року була утворена комісія для визначення працівників які мають переважне право на залишення на роботі .

Протоколом №1 від 15 серпня 2014 року комісія розглянула питання про визначення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі , та вирішила, що серед менеджерів по збуту вивільненню підлягає ОСОБА_1 Була проведена порівняльна характеристика трьох працівників. При цьому враховувалися стаж роботи, навчання, кваліфікація. 20 серпня 2014 року відповідачем було видано наказ №1124 «Про вивільнення працівника» яким передбачалось, що вивільненню підлягає ОСОБА_1 Їй пропонувалася інша робота, від якої вона відмовилася. Їй пропонували вакантні місця по її кваліфікації і інші з перенавчанням. 26 листопада 2014 року ОСОБА_1 була звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП України. Зазначила, що характер та обєм роботи, виконуваний нею та іншими працівниками є різним і відрізнялися від посади займаної позивачем.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України працівники з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці мають переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників. Порівняння проводиться з працівниками, які мають меншу кваліфікацією і продуктивність праці та які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу на підприємстві .

Визначаючи переважне право на залишення на роботі ОСОБА_1, суд встановив, що штатний розклад адміністрації з маркетингу та збуту передбачав три одиниці менеджерів по збуту, на яких, крім позивача, працювали ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Порівнюючи рівень кваліфікації зазначених працівників з позивачем суд встановив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мають досвід праці на більш високих посадах, ніж ОСОБА_1, крім того, у ОСОБА_11 до внесення змін до штатного розкладу передувала робота менеджеру з продаж. Більш того, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підвищували кваліфікацію більше разів, ніж ОСОБА_1 Ці обставини суд приймає в якості доказу наявності більш високої кваліфікації у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у порівнянні з ОСОБА_1

Таким чином, суд, проаналізувавши матеріали справи, погоджується з думкою відповідача, що у ОСОБА_1 не має переважного права на залишення на роботі.

Стосовно доводів позивача, що на однорідних посадах працюють інші працівники, у порівнянні з якими вона має переважне право, суд встановив , що характер та обєм роботи, виконуваний нею та іншими працівниками є різним. Крім того, даний факт також було підтверджено в ході розгляду справи свідком ОСОБА_10 Менеджери по збуту, з якими себе порівнює ОСОБА_1, мають посади з конкретизованими функціями, які відображені в штатному розкладі (наприклад: склади в м. Київ, м. Одеса; регіональний менеджер; менеджер з продаж кінцевим споживачам та інші) та відрізняються від функцій, які виконувала позивач як менеджер по збуту побічної продукції. Враховуючи, що особи на даних посадах виконують різну роботу, а оптимізація стосувалась процесів лише в частині збуту побічної продукції, як це передбачено наказом №1097, то у відповідача не було правових підстав проводити порівняльний аналіз стосовно переважного права на залишення на роботі між ОСОБА_1 з іншими менеджерами.

Посилання позивача на не застосування відповідачем положення п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі Постанова), судом не приймається до уваги, так як це положення передбачає, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі, а не зобовязаний, провести перестановку (перегрупування) працівників в межах однорідних професій і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його на згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Більш того, відповідно до зазначеної Постанови, суд не обговорює питання про доцільність такої перестановки (перегрупування), якщо це право власником або уповноваженим ним органом не було використано.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами відповідача, що порівнювати рівень кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_1 з іншими менеджерами по збуту, які працюють на однорідних посадах, вирішуючи питання про перестановку (перегрупування) з подальшим можливим переведенням позивача на ці посади, не має підстав.

Позивач, обґрунтовуючи своє право на залишення на роботі, зазначає, що це право надане їй як працівнику в сімї якого не має інших працівників з самостійним заробітком, на її утриманні перебувають двоє утриманців та вона має безперервний стаж роботи на даному підприємстві майже 8 років.

Суд, оцінюючи такі доводи позивача, зазначає, що ці обставини, відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України мають значення при вирішенні наявності переважного права на залишення на роботі тільки в тому випадку, коли працівники мають рівні умови продуктивності праці та кваліфікації. Як зясовано в ході розгляду даної справи, рівень кваліфікації позивача є нижчим, ніж рівень кваліфікації інших менеджерів зі збуту, тому цей довід позивача судом не приймається до уваги.

Позивач зазначає, що відповідачем порушені вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, так як відповідачем були запропоновані не всі вакантні міста, які були наявні на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідно до ч.3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переводу на іншу роботу, працівник за своїм розсудом звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

За змістом зазначеної норми вбачається, що працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією та спеціальністю, обовязки за якими працівник може виконувати,виходячи з його кваліфікації та досвіду і, лише при відсутності такої роботи, пропонується інша наявна робота.

Суд критично відноситься до твердження позивача стосовно обовязку відповідача надавати всі вакантні посади на підприємстві, які існують на підприємстві, так як відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, роботодавець повинен пропонувати роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його спеціальності, кваліфікації та стану здоровя. З огляду на зазначену норму закону не передбачено обовязку роботодавця пропонувати всі наявні вакантні посади та робочі місця.

Аналізуючи матеріали справи, суд встановив, що відповідачем була запропонована позивачу робота спеціаліста з закупівлі (закупівля сировини, твердого палива та енергоресурсів) на умовах строкового трудового договору, яку вона могла виконувати за своєю спеціальністю та кваліфікацією. Так як, позивач відмовилась від переведення на роботу за спеціальністю, їй була запропонована інша робота у кількості 17 робочих місць, в тому числі з можливістю перенавчання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу, з метою максимального виконання обовязку щодо працевлаштування, пропонувались вакантні місця, які призначаються на конкурсній основі, тобто надавались рівні умови для працевлаштування порівняно з іншими працівниками.

Оскільки позивач відмовилася від переведення на всі запропоновані їй посади, суд вважає, що відповідач, не маючи можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу, виконав свій обовязок щодо працевлаштування вивільнюваного працівника у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України та правомірно видав наказ про її звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Суд, оцінивши доводи позивача стосовно порушення відповідачем вимог п.4.1., 9.6 Колективного договору ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», які відповідно передбачають, що власник зобовязується не допускати необґрунтованого скорочення робочих місць і не приймати рішення, наслідком яких може бути звільнення працівників по п.1 ст. 40 КЗпП України без попереднього погодження з виборними органами первинних профспілкових організацій підприємства, та, що рішення про ліквідацію, перепрофілювання, реорганізацію структурних підрозділів, приймаються після погодження з профспілковим комітетом, не приймає до уваги, так як відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.13р. (справа №904/1655/13-г), постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.11.2013 року (справа№904/1655/13-г) та постанови Вищого господарського суду України від 17 лютого 2014 року (по справі №904/1655/13-г) пункти 4.1 та 9.6 Колективного договору визнані недійсними.

Посилання позивача в своїй заяві на порушення відповідачем вимог п.2.16 Галузевої угоди та ст. 13 Конвенції МОП стосовно необхідності попереднього повідомлення відповідної профспілки про припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, про причини, обсяги звільнень, терміни вивільнення, спеціальності, категорії працівників, що підлягають такому звільненню, а також про заплановані і здійсненні заходи, які спрямовані на працевлаштування працівників, що підлягають вивільненню, суд вважає безпідставними, оскільки, відповідно до Протоколу №16, між представниками профспілки та адміністрації були проведені консультації в звязку з внесенням змін в організаційну структуру та штатний розклад адміністрації по маркетингу та збуту. На підтвердження того, що консультація з зазначених питань була проведена свідчить той факт, що виборний орган профспілки під час розгляду питання про дачу згоди на звільнення позивача, в своєму рішення не посилався на порушення вищезазначених норм права.

Суд, розглядаючи аргументи позивача стосовно порушення відповідачем вимог ст. 43 КЗпП України щодо її звільнення при наявності відмови виборного органу профспілкової організації, членом якої вона є, вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні не має обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Суд, роблячи висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на звільнення працівника, перевірив відповідність цього рішення нормам трудового законодавства, фактичним обставинам та підставам звільнення працівника.

Виборний орган профспілки в своєму рішенні про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 в Протоколі президії №ПК-756 від 31.10.2014р. посилався на порушення відповідачем вимог ст. 42 КЗпП України стосовно наявності переважного права у ОСОБА_1 на залишення на роботі як особи, яка має більш високу кваліфікацію, більший стаж роботи, наявність у неї на утриманні малолітньої дитини та тимчасово непрацюючого чоловіка, відсутність в її родині працівників з самостійним заробітком, а також на те, що відповідач не надав ОСОБА_1 всі вакантні місця для її працевлаштування. Крім того, в Протоколі президії зазначено, що звільненням ОСОБА_1 відповідач порушує п. 2.16 Галузевої угоди, а також Рішення примирної комісії.

Суд раніше оцінив докази щодо доводів про порушення відповідачем ст. 42, 49-2 КЗпП України, п.2.16 Галузевої угоди і прийшов до висновку, що вони не підтверджують факт порушення зазначених норм, а що стосується порушення п.4 Рішення примирної комісії, то це рішення носить декларативний характер, не регулює спірні правовідносини, тому не може бути застосоване до процедури вивільнення позивача.

Правове обґрунтування профспілки, викладене в рішенні про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України, не відповідає фактичним обставинам справи. Порушень щодо підстав, порядку та процедури вивільнення позивача, зазначених в рішенні профспілки, з боку відповідача судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення профспілки про відмову в наданні згоди на звільнення позивача є необґрунтованим і, з урахуванням ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», необґрунтованість рішення надає право власнику на звільнення працівника за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Зважаючи на викладені обставини, та те, що судом не встановлені порушення вимог законодавства відповідачем при звільненні позивача, суд не вбачає підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Кривий Ріг», третя особа Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_5 Кривий Ріг» про скасування наказу про звільнення з підприємства по скороченню штату, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_13