АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9371/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Шереметьєва Л.А.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановила:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року в порядку забезпечення позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про стягнення боргу було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

У червні 2015 року до суду звернулась третя особа ОСОБА_3. через свого представника - ОСОБА_4. із заявою про скасування заходів забезпечення позову та зняття арешту з квартири, посилаючись на те, що на момент звернення позивача до суду квартира не належала на праві власності відповідачу, оскільки на підставі договору дарування від 18.12.2014 року, укладеного за згодою позивача, зазначена квартира була передана відповідачем у дар третій особі ОСОБА_3.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року заяву третьої особи задоволено та скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 04.02.2015 року, знято арешт з квартири АДРЕСА_1

Не погоджуючись з ухвалою, позивач ОСОБА_1. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою накласти арешт на вказану квартиру, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що судом першої інстанції не враховано, що згідно боргового зобов'язання відповідача ОСОБА_2. перед позивачем ОСОБА_1 про позику грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США, оформленого розпискою відповідача, дана квартира є заставним майном.

Уклавши договір дарування спірної квартири, відповідачем було вчинено недійсний правочин. Відповідач є людиною похилого віку, йому виповнилось 73 роки, а тому маючи певні вади здоров'я та укладаючи договір дарування квартири, яка на той час перебувала у заставі на підставі наданої розписки, відповідач міг не розуміти значення своїх дій.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 є заставним майном згідно з розпискою відповідача ОСОБА_2. про позику грошових коштів, то вважає, що суд безпідставно скасував заходи забезпечення цього позову у вигляді арешту квартири.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1., відповідач та третя особа повторно не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, за наявними у матеріалах справи адресами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2015 року позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2. про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 10 000 доларів США.

Одночасно подав заяву про забезпечення позову, в якій посилався на те, що заставним майном за договором позики є квартира АДРЕСА_1. Оскільки на вказаний період часу існує реальна загроза відчуження квартири третім особам, що зробить неможливим або утруднить виконання рішення, просив накласти арешт на вказану квартиру.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 04.02.2015 року в порядку забезпечення позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про стягнення боргу було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Скасовуючи заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 04 лютого 2015 року у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції враховував, що з договору дарування від 18.12.2014 року, укладеного ще до звернення позивача до суду, нотаріально посвідчена згода на укладення якого була надана позивачем, вбачається, що спірна квартира була передана відповідачем у дар третій особі ОСОБА_3.

Враховуючи вимоги ст. 151-153 ЦПК України, а також ті обставини, що квартира АДРЕСА_1 не є предметом спору сторін у даній справі, і як на даний час, так і на момент звернення позивача до суду з даним позовом, квартира належить 3-й особі , суд дійшов висновку про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними і обґрунтованими.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Враховуючи, що предметом спору є стягнення грошових коштів - заборгованості за договором позики, то за змістом ст. 152 ЦПК України, арешт може бути накладено лише на майно, яке належить на праві власності відповідачу.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_2 від імені якого діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 20.10.2014 року ОСОБА_5., та ОСОБА_3 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковською С.В. 18.12.2014 року, квартира АДРЕСА_1 подарована ОСОБА_3. та належить їй на праві власності. Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових право на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.12.2014 року.

Зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1. від 19.11.2014 року вбачається, що він звертався до Органів опіки та піклування Солом'янської РДА у м. Києві з проханням надати дозвіл на укладення договору дарування зазначеної квартири, в якій зареєстровані діти.

З викладеного вбачається, що станом на час розгляду заяви судом про вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на квартиру, зазначене майно не належало на праві власності відповідачу ОСОБА_2 а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування вжитих заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача про недійсність укладеного договору дарування колегія суддів вважає безпідставними, оскільки статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що відповідно до поданих копій документів третя особа ОСОБА_3. на даний період часу є власником квартири АДРЕСА_1 і доказів протилежного суду не надано, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали - відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотримання норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: