Справа № 214/1451/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дехта Р.В., при секретарі Гавриленко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

Ухвалою судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року було відкрито провадження за вказаним позовом.

23 квітня 2015 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди було передано за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Позивач у позовній заяві посилався на те, що 28.07.2014 року між позивачем ОСОБА_1, з одного боку, та ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (далі за текстом - ОСОБА_2) в особі начальника відділенні № 11 Криворізької філії банку (дане відділення), який діяв на підставі довіреності від Банку, з іншого боку, було укладено договір-заяву № 305835/24308/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 6 місяців в іноземній валюті, відповідно до п. 1 та п. 2 якого позивачем було внесено вклад (депозит) у іноземній валюті, на вкладний рахунок № 2630.8.059944, у розмірі 5 000 євро на строк з 28.07.2014 року по 28.01.2015 року включно, зі сплатою на користь позивача процентів у розмірі 11,6% річних за час дії депозиту. Відповідно до п. 2 вказаного договору-заяви № 305835/24308/6-14 від 28.07.2014 року ОСОБА_2 здійснює нарахування вкладнику процентів на вклад за ставкою 11,6 % річних, щомісяця, шляхом зарахування їх на банківський рахунок, операції з яким здійснюються з використанням платіжної картки, який відкритий у Банку, або готівкою через касу Банку.

В день спливу терміну депозиту позивач звернувся до банку з проханням повернути вклад, втім такий не було повернуто, після чого позивач знову неодноразово звертався до відповідача з цього питання.

23.02.2015 року позивач, повторно, письмово звернувся до банку із заявою про повернення вкладу (депозиту) за цим договором. Втім, банк до теперішнього часу не виконав свої зобов'язання належним чином та вклад мені не повернув. Копія заяви наявна у справі.

Так, ОСОБА_2 станом на теперішній час повернув позивачу лише 200 євро із суми вкладу, відповідно до заяв на видачу готівки від 29.01.2015 року за № 62646 та від 30.01.2015 року за № 62834, у дві виплати по 100 Євро за кожну виплату. Копії вказаних платіжних документів наявні у справі.

Не виплативши на прохання позивача та вимогу грошові кошти за депозитом, які підлягали поверненню позивачу, банк зробив їх переміщення з депозитного рахунку, обумовленого договором, на рахунок 0978 на його ім'я.

Відповідно до довідки банку № 2397 від 20.05.2015 року залишок належних мені коштів на рахунку 0978 становить 4 834,15 євро.

Позивач не можу отримати належні йому кошти у сумі 4834,15 Євро, бо банк їх просто відмовляється виплачувати, та йому, як споживачеві, завдаються збитки та руйнуються всі його плани. На його численні звернення та прохання банк не виконує своїх обов'язків належним чином та не повертає йому його кошти, навіть частинами, зокрема, ОСОБА_2 грубо проігнорував положення п. 6 договору-заяви № 305835/24308/6-14 від 28.07.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 6 місяців в іноземній валюті, відповідно до якого, після закінчення строку, визначеного у п. 1 цього договору, вклад повертається вкладнику.

Втім, Банк ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань та до теперішнього часу не повернув мені суму вкладу та нарахованих процентів у повному обсязі, сукупний залишок яких становить 4 834,15 Євро. Отже, діями відповідача мені завдано моральних та душевних страждань.

Позивач неодноразово змінював свої позовні вимоги, в позовній заяві від 06.07.2015 року позивач ОСОБА_3 просив суд:

1. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», ідентифікаційний номер 09807856, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер 6:

- 4 834,15 євро в рахунок повернення вкладу (депозиту) та процентів по ньому за договором-заявою № 305835/24308/6-14 від 28.07.2014 року про банківський строковий вклад

депозит) «Пенсійний» на 6 місяців в іноземній валюті;

- пеню за прострочення терміну виконання послуги за договором-заявою № 305835/24308/6-14 від 28.07.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 6 місяців в іноземній валюті у розмірі 22 188,06 євро;

- 3% річних від простроченої суми грошового зобов'язання у розмірі 60,79 євро,а всього загалом стягнути з відповідача на мою користь 27 083 євро.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», ідентифікаційний номер 09807856, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер 6, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5000 гривень.

3. Судові витрати у справі покласти на відповідач.

В судовому засіданні представники позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, послалися на обставини, що зазначенні в позовній заяві від 06 липня 2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. При цьому представник відповідача не заперечував факт укладення договору про банківський строковий вклад «Пенсійний» на 6 місяців в іноземній валюті, та вказує, що банком отримано заяву позивача про повернення грошових вкладів по закінченні строку дії договорів про банківський вклад. На момент звернення позивача до банку з вимогами про повернення суми вкладу, діяла Постанова Правління Національного банку України від 01.12.2014 р. за № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», та Постанови Правління Національного банку України № 160 від 03.03.2015 року банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Отже, банк ніяким чином не міг одномоментно повернути кошти позивачеві, як він просив у заяві. На підставі викладеного відповідач вважає, що банком виконуються умови укладеного договору про банківський вклад з дотриманням вимог Постанов Правління Національного банку України № 758 від 01.12.2014 р. та № 160 від 03.03.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України».

Крім того, відповідно до п. 6 договору про банківський вклад, після закінчення строку визначеного п.1 договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 «Основних умов».

Відповідно до п.5.2. «Основних умов», у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу визначеного у договорі заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування його на власний поточний/картковий рахунок або інший депозитний рахунок, а дія договору припиняється. Вкладник зобовязаний надати банку зазначену письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку вкладу. Вказану письмову вимогу вкладник зобовязаний надати банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається банком, а другий повертається вкладнику з відміткою отримання письмової вимоги.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та ЦК України, порядок видачі коштів (готівкою або перерахуванням) є способом виконання зобов'язання, який має бути зазначений саме позивачем. На підставі п.5.2 основних умов, по закінченню строку закінчення депозиту банком була перерахована сума вкладу та сума процентів на рахунок на вимогу, що підтверджується виписками по особовим рахункам. Отже, умови договору про банківський вклад банком виконуються та жодних порушень положення чинного цивільного законодавства України та/або положень договору про банківський вклад, який припинено, банком не вчинено.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» було 28 липня 2014 року було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Пенсійний» № 305835/24308/5-14.

Відповідно до п. 1 договору позивач передає а відповідач приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2630.8.2.059944.001 у сумі Пять тисяч Євро 00 Євроцентів на строк з 28.07. 2014 р. по 28.01.2015 р.

Як зазначено у п. 2 договору, за час користування коштами вкладу протягом строку, зазначеного у п. 1 даного договору, відповідач нараховує і виплачує позивачу проценти за ставкою 11,60% річних.

Відповідно до п. 3 договору, виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється відповідачем у день закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору, у порядку та на умовах, викладених у п.п. 4.2, 4.3.1 Основних умов, одночасно з поверненням суми вкладу.

У відповідності до вимог ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною ОСОБА_4 України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності.

Керуючись положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 629, 525, 526 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо в пов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Ухилення відповідача від повернення суми вкладу є незаконною та безпідставною, оскільки, відповідно до вимог статті 1066 ЦК України, банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України Відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також: 3% річних від простроченої суми.

Оскільки позивач не має можливості розпорядитися належною йому сумою грошового вкладу, оскільки відповідачем кошти не повертаються, порушено право позивача на своєчасне отримання належних їй сум за вкладом.

Враховуючи позицію Верховного суду України при розгляді справи № 6-140 цс 13, 25.12.2013 р., відповідно до якої за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти и проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак, ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п.1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 №516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній валюті чи в національній валюті.

Таким чином, зобов'язання відповідача щодо повернення позивачу суми вкладу за укладеним договором та суми процентів, нарахованих за фактичний термін користування сумою вкладу має бути виконане у валюті вкладу - Євро, що не суперечить законодавству.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту не тільки порушених, а й оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Таким чином, доводи позивача про повернення вкладу з нарахованими відсотками та 3% річних є обґрунтованими, знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі в цій частині.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлені наступні поняття:

робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб

послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

У відповідності до ст. 42 Конституції України держава має обов'язок захищати права споживачів.

Споживачі у відповідних правовідносинах є менш обізнаними та захищеними з приводу своїх прав та обов'язків, що узгоджується з положеннями п. п. 1, 2 Резолюції Генеральної ОСОБА_4 ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року N 39/248, Хартії захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_4 Європи від 17 травня 1973 року N 543, Директиви 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" метою державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні зазначено у тому числі захист інтересів споживачів фінансових послуг.

У спірних правовідносинах відповідач відповідає визначеному у ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" поняттю виконавця, оскільки є суб'єктом господарювання, який надає фінансову послугу позивачу, останній відповідає поняттю споживача - фізичної особи, яка замовила дану послугу для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, отже на дані правовідносини поширює свою дію ч. 5 ст. 10 цього Закону, за якою на виконавця, коли він не може надати послуги згідно з договором, може бути покладена відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі трьох відсотків вартості послуги, якщо інше не передбачено законодавством, за кожний день прострочення, а у разі, коли вартість послуги не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Проте у даному випадку відповідачем послуги з банківського рахунку надавалися позивачу безкоштовно, отже відсутня величина, на яку можна було б нараховувати пеню, особисті грошові кошти позивача, які перебувають на його рахунку, не є вартістю послуги чи всього замовлення у розумінні даної норми матеріального права, передбачених законом підстав для покладення на відповідача заявленої у позові відповідальності немає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача неустойки на підставі у ст. 5 Закону України "Про захист прав споживачів" не підлягають задоволенню, так як вказана норма Закону не регулює відносини, що виникли між сторонами.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 1167 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали, істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, розмір невиконаного договірного зобовязання відповідача, дії відповідача, що спрямовані на виконання договірного зобовязання з часу подачі позову до суду та на дату винесення судового рішення, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 4000 гривень 00 копійок що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 та кредит», ідентифікаційний номер 09807856 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер 6 суму грошових коштів в розмірі 4834 (чотири тисячі вісімсот тридцять чотири) Євро та 15 Євроцентів по стягненню за договором банківського вкладу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит», ідентифікаційний номер 09807856 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер 6 суму грошових коштів в розмірі 60 (шістдесят) Євро та 79 Євроцентів по стягненню трьох відсотків річних від простроченої суми після закінчення строку договору банківського вкладу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит», ідентифікаційний номер 09807856 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер 6 суму грошових коштів в розмірі 4000 (чотири) тисячі гривень 00 копійок, по стягненню моральної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит», ідентифікаційний номер 09807856 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер 6 суму грошових коштів в розмірі 243 гривень 60 копійок, по стягненню судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит», ідентифікаційний номер 09807856 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер 6 суму грошових коштів в розмірі 600 гривень 00 копійок, в якості судових витрат по сплаті судового збору.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 та кредит» суму грошових коштів в розмірі 22188 Євро та 06 Євроцентів.

Вступна та резолютивна частина рішення суду проголошена без присутності сторін по справі.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 вересня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. В. Дехта