АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Доповідач Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Болотова Є.В.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамова Талят Рефатовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року в справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання недійсною та скасування постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамова Талят

Рефатовича про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2015 року по виконавчому провадженню № 18779741, заінтересована особа: ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві щодо накладення арешту на його майно та оголошення заборони на його відчуження, в якій просив: визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2015 року по виконавчому провадженню №18779741.

В обґрунтування скарги посилався на те, що у ВДВС Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві на виконанні перебуває виконавче провадження за виконавчим листом №2-3513 від 23.05.2008 року Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Вказував на те, що, 10.03.2015 року він отримав постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2015 року.

Як зазначає заявник, він жодним способом не ухилявся від виконання своїх зобов'язань, рішення суду виконується ним у добровільному порядку, проте не через виконавчу службу, аліменти він безпосередньо сплачуються стягувачеві. З огляду на зазначене, вважає, що заборгованості зі сплати аліментів не має, а тому постанову про накладення арешту на його майно необхідно скасувати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.06.2015 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамова Талята Рефтовича від 05.02.2015 року ВП №18779741 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Не погодившись з такою ухвалою суду, державний виконавець подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою в задоволені скарги відмовити.

Посилався на те, що постановлена ухвала є незаконною, у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Зазначив, що судом не враховано , що боржник, ОСОБА_2 знає про заборгованість, і погоджується з довідкою-розрахунком від 28.11.14 року, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні документальні докази оскарження даної довідки. Крім, того, ОСОБА_2 умисно ввів в оману суд першої інстанції, вказуючи, що не знає про довідку-розрахунок, що призвело до не правильного вирішення даної справи. Державним виконавцем правомірно винесено повторно постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.15 р., після закінчення строку на оскарження боржником довідки-розрахунку.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення скаржника та його представника, які заперечували проти доводів скарги, зясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Вказана норма кореспондується з ч.1 ст.11 цього Закону згідно якої державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За вимогами ч. 1 ст. 82 вищезазначеного Закону, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 23 травня 2008 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 28 грудня 2007 року до його повноліття.

02.04.2010 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Дякон Н.М. відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

05.02.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамовим Т.Р. повторно накладено арешт на все майно в межах суми боргу, що належить боржнику ОСОБА_2

Як вбачається з копії постанови, стягувач звернувся до державного виконавця із заявою про накладення арешту на майно боржника.

Згідно із ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Згідно з роз'ясненнями викладеними п.п. 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Скасовуючи постанову державного виконавця від 05.02.2015 року про накладення арешту в межах суми боргу по аліментам, суд першої інстанції прийшов до висновку, що остання є неправомірною, оскільки державним виконавцем не був складений розрахунок заборгованості та не було повідомлено ОСОБА_2 про нього. Також суд взяв до уваги те, що боржник не вважає себе таким, що не виконує рішення суду у добровільному порядку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного .

В матеріалах справи наявна довідка-розрахунок заборгованості по аліментах від 28.11.2014 року складена державним виконавцем (а.с. 176-178 т. 1), боржник не заперечував, що копію вказаної довідку він також отримав поштою, проте будь-яких доказів , що між сторонами існує спір з приводу розміру заборгованості по сплаті аліментів, який знаходиться на розгляді в суді матеріали справи не містять.

В судовому засіданні апеляційного суду боржник та його представник не заперечували, що вони не оскаржували в судовому порядку заборгованість, так як державний виконавець не видає нову довідку про заборгованість.

Враховуючи, що за законом повноваженнями визначати розмір заборгованості наділений державний виконавець, який вважає, що заборгованість за аліментами у відповідача існує, і для її стягнення необхідно накласти арешт на майно боржника. У суду були відсутні підстави для скасування такої постанови.

При цьому судом враховується, що доводи скаржника про те, що в нього відсутня заборгованість є недоведеними, та підтверджуються лише його поясненнями, та довідками, які підписані ним же про те, що в нього така заборгованість відсутня.

Посилання скаржника на те, що він виконує рішення в добровільному порядку, також є недоведеними, тому, що надання суду квитанцій про оплату відпочинку дитини та направлення коштів на телефонну картку дитини не є доказом сплати аліментів та виконання судового рішення.

Оскільки боржник не звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, щодо невірного нарахування заборгованості, яку він вважає відсутньою. Та враховуючи, що стягувач подав заяву до державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, через не сплату останнім аліментів, колегією суддів встановлено, що боржник має заборгованість по аліментам, а тому виконавець повинен за Законом вживати всіх заходів для її стягнення в тому числі має право накладати арешт на майно боржника.

Посилання боржника на те, що у виконавчому провадженні відсутній оригінал виконавчого листа, та державним виконавцем не надсилався лист за місцем його роботи з метою проведення відрахувань також спростовуються матеріалами справи з яких вбачається, що виконавчий лист надсилався за місцем роботи ОСОБА_2 12 лютого 2014 року до бухгалтерії ТОВ «Ей Джі Ей Україна». Проте в березні 2014 року державному виконавцю була надана відповідь, що боржник не перебуває в трудових відносинах з вказаною юридичною особою .

На вимогу державного виконавця повідомити своє місце роботи боржник не відреагував.

В листопаді 2014 року державний виконавець звертався з поданням до суду про обмеження у праві виїзду за кордон боржника.

В березні 2014 року державний виконавець звертався з поданням про видачу дубліката виконавчого листа. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2014 року, суд постановив видати дублікат виконавчого листа.

01 грудня 2014 року державним виконавцем було арештовано майно боржника, проте ухвалою суду вказані дії були визнані неправомірними з посиланням на те, що боржника не було повідомлено про розмір заборгованості, а тому арешт майна суд вважав передчасним.

Тобто боржнику достеменно відомо про нарахування йому заборгованості за довідкою від 28 листопада 2014 року, яка міститься в матеріалах даної цивільної справи та направлялась йому поштою, проте боржник розмір заборгованості так до цього часу і не оскаржив, так як вважає, що поданих ним заяв з долученими документами про добровільне погашення боргу є достатньо для висновку, що така заборгованість відсутня.

Вказані дії свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання свого обовязку, щодо виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів. Ні в скарзі ні в ухвалі не зазначено, які вимоги Закону були порушені державним виконавцем під час накладення арешту, а тому колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень з метою виконання свого обовязку, щодо забезпечення виконання судових рішень. Боржник своїм правом оскаржити заборгованість в судовому порядку не скористався, добровільно аліменти не сплатив, виконавцю належних письмових доказів не надав, що він перерахував стягувачу суму, яка складає ј частину всіх його доходів, а тому виконавець обґрунтовано повторно в лютому 2015 року наклав арешт на його майно.

Виходячи з вищенаведеного, колегія приходить до висновку, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними, а тому ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову в задоволені скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамова Талят Рефатовича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року скасувати та постановити нову, якою в задоволені скарги ОСОБА_2 про визнання недійсною та скасування постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Байрамова Талят

Рефатовича про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2015 року по виконавчому провадженню № 18779741, заінтересована особа: ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: