Справа №583/806/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мовчан Н. В.
Номер провадження 22-ц/788/1432/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Охтирська міська рада в особі органу опіки та піклування, про виселення, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з даним позовом, в якому просило виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 При цьому, позовні вимоги мотивувало тим, що 22 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір у вигляді кредитної лінії у розмірі 47520 доларів США строком до 21 лютого 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і ОСОБА_8 уклали договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором у нього виникла заборгованість, яку стягнуто рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2012 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на спірний житловий будинок за вказаною адресою.

Посилаючись на вищенаведені обставини, а також на виниклу необхідність з боку банку розпоряджатись житлом, останній вважав, що всі мешканці вказаного будинку підлягають виселенню.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2015 року частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати у розмірі по 81 грн. 20 коп. з кожного.

Вказане рішення суду представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що задовольняючи позов, суд не звернув увагу на те, що предмет іпотеки - спірний житловий будинок використовується відповідачами як постійне місце проживання, іншого житла у них немає. До того ж, кредит був наданий іншій особі, а не іпотекодавцю, в іноземній валюті, тому на правовідносини в справі поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», за яким ні житловий будинок не підлягає примусовому відчуженню, ні його мешканці не можуть бути звідти виселені, а що стосується виселення неповнолітніх, то - тільки за згодою органу опіки та піклування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_9 - про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Бондаренко Л.А. - про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір за № 1652-мк, за яким останній отримав строковий кредит у розмірі 47520 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 21 лютого 2013 року. Відповідно до п.1.4 вказаного кредитного договору кредит було надано на купівлю автомобіля (а.с.6-8, 9, 25, 26).

Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», 31 серпня 2009 року уклало з ОСОБА_8 іпотечний договір, відповідно до якого третя особа по справі надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 68,5 кв.м, житловою площею 34,1 кв.м, та господарчі споруди: погріб В, сарай-літня кухня Б, прибудова б, прибудова б2, гараж Г, сарай Д, сарай Ж, убиральня 3, огорожа № 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

Як зазначено в п.1.2 вказаного іпотечного договору, предмет іпотеки належить іпотекодавцеві, тобто ОСОБА_8, на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 09 квітня 2008 року Охтирською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-751, та зареєстрованого в Охтирському міському бюро технічної інвентаризації за № 4191/7553, а також в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 22169679.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2012 року, в яке були внесені виправлення ухвалою цього ж суду від 13 червня 2012 року та яке набрало законної сили, частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1652-мк від 22 лютого 2008 року, яка станом на 03 лютого 2012 року становила 55665,24 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 444208,61 грн.), звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 68,5 кв.м, житловою площею 34,1 кв.м, та господарчими спорудами: погріб В, сарай-літня кухня Б, прибудова б, прибудова б2, гараж Г, сарай Д, сарай Ж, убиральня З, огорожа № 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Охтирською міською Держнотконторою 09 квітня 2008 року, реєстр № 2-751, ВКІ 046431, зареєстрованого в КП Охтирське МБТІ від 16 квітня 2008 року та реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 22169676, шляхом його продажу з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, враховуючи, що вартість будинку відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 серпня 2009 року становить 54779 грн., а заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами у сумі 32332 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_11 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 1652-мк від 22 лютого 2008 року у розмірі 51613,61 доларів США (що за курсом НБУ складає 411876,61 грн.).

В іншій частині позовних вимог про стягнення боргу, звернення стягнення на земельну ділянку за адресою: м. Охтирка, вул. Соснова, 17, Сумської області, виселення ОСОБА_8 з житлового будинку відмовлено за необґрунтованістю вимог (а.с.13-15, 16).

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, виселено ОСОБА_8 з житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.17-18).

29 травня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» рекомендованим листом з повідомленням про вручення направило ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 за місцем їх проживання вимогу добровільно протягом 1 місяця з дня отримання вимоги виселитися з будинку, що є предметом іпотеки, що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.19-20, 22). Зазначена вимога була отримана ОСОБА_6 та ОСОБА_3 03 червня 2014 року (а.с.21).

Відповідно до довідки квартального комітету «Гусинський» виконавчого комітету Охтирської міської ради від 28 травня 2015 року за № 340 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, її син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які фактично проживають за цією адресою, крім ОСОБА_13 (а.с.77, 92-94).

Задовольняючи позов про виселення відповідачів з житлового будинку, на який за рішенням суду звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність для цього підстав, посилаючись на дотримання позивачем вимог закону щодо позасудового врегулювання питання про виселення відповідачів, так як останні були належним чином повідомлені про виселення, однак у місячний строк після цього спірне жиле приміщення добровільно не звільнили.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В той же час, суд першої інстанції, встановивши, що предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 68,5 кв.м, житловою площею 34,1 кв.м, та господарчі споруди: погріб В, сарай-літня кухня Б, прибудова б, прибудова б2, гараж Г, сарай Д, сарай Ж, убиральня 3, огорожа № 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить третій особі ОСОБА_8 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 09 квітня 2008 року Охтирською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-751, та зареєстрованого в Охтирському міському бюро технічної інвентаризації за № 4191/7553 та в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 22169679, був придбаний не за рахунок кредиту, повернення якого забезпечувалося б іпотекою цього житла, однак, на зазначені вимоги закону уваги не звернув, так само як і на обставини того, що позивач у своїй позовній заяві не вказав, в яке інше постійне жиле приміщення необхідно виселити відповідачів, тому дійшов безпідставного висновку про задоволення позову.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому його необхідно скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Ураховуючи, що позов не підлягає задоволенню, однак відповідач ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги її представником ОСОБА_4 сплатила судовий збір в сумі 121,80 грн., тому з позивача на користь вказаного відповідача підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у вищезазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове, яким відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -