Справа № 159/1108/15-ц
Провадження № 2/159/468/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 25 травня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Окостень І.В.,

при секретарі Гусар Т.М.,

з участю представника позивача Ярмолюка Я.І.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Ремонтного житлово-комунального підприємства №2 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

02 березня 2015 року Ремонтне житлово-комунальне підприємство №2 звернулось у суд із указаним позовом. Збільшивши у ході судового розгляду позовні вимоги позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 7815,68 грн., збитки від інфляції за період із січня 2014 по квітень 2015 років включно в сумі 2871,33 грн., три проценти річних станом на 01 січня 2014 року в сумі 163,72 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що відповідач відмовилася добровільно здійснювати плату за надані послуги. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 07 жовтня 2013 року скасовано судовий наказ від 13 вересня 2013 року про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, тому позивач просив розглянути спір в позовному провадженні.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив стягнути заявлену суму боргу, збитки від інфляції, нараховані за період із січня 2014 по квітень 2015 років включно, та три проценти річних від суми боргу, що існував станом на 01 січня 2014 року. Пояснив, що відповідач не оплачує надані позивачем комунальні послуги, уникає укладення письмового договору про надання комунальних послуг. Протягом 2012 та січня 2013 року державною виконавчою службою проводилося примусове стягнення з пенсії відповідача у користь позивача заборгованості за комунальні послуги за рішенням суду, ухваленим у 2010 році.

Відповідач позов не визнала, просила застосувати строки позовної давності. Пояснила, що причиною заборгованості є низька якість наданих позивачем комунальних послуг, а також мізерність її доходів. Крім того, між сторонами не існує зобов'язань, оскільки не укладено договір про надання комунальних послуг. Вважає безпідставними нарахування інфляційних витрат і трьох процентів річних.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що в судовому засіданні визнано відповідачем, а тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не підлягає доказуванню. Згідно з повідомленням Ковельського РВ УДМС України у Волинській області Державної міграційної служби України відповідач зареєстрована у цій квартирі (а.с.35).

Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Пунктами 17, 35 зазначених Правил зобов'язано власника квартири, що розташована в багатоквартирному будинку, сплачувати платежі з утримання будинків та прибудинкових територій.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відноситься прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо.

Статті 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов'язують споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а на виконавця покладено обов'язок надавати послуги вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготувати та укласти зі споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до наведених положень закону відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від оплати отриманих відповідачем послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 25 листопада 2014 року в справі №3-184гс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Підстав для відступлення від такої правової позиції не встановлено.

Рішенням Ковельської міської ради від 08 листопада 2012 року затверджено розмір плати на утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, вивіз сміття, затверджено структуру та вартість послуг, пов'язаних з утриманням будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території по РЖКП №2 м. Ковеля. Рішенням Ковельської міської ради від 11 вересня 2014 року внесено зміни до цього рішення щодо розміру плати за послуги, пов'язані з утриманням будинку АДРЕСА_1.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за особовим рахунком відповідача станом на 01 лютого 2015 року заборгованість становила 7815,68 грн. (а.с.7).

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 07 жовтня 2013 року скасовано судовий наказ від 13 вересня 2013 року про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за надані комунальні послуги.

З матеріалів справи слідує, що позивачем надавались наступні послуги, які входять в структуру та вартість послуг, пов'язаних з утриманням будинку та прибудинкової території будинку АДРЕСА_1, і затверджені рішенням міської ради, а саме: прибирання сходових, прибирання прибудинкової території, вивезення відходів, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, теплопостачання, обслуговування димовентиляційних каналів, поточний ремонт, витрати на освітлення місць загального користування.

Доказів неналежного виконання позивачем своїх обов'язків суду не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст. 18 Закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів.

Проте відповідачем не надано складених у встановленому законом порядку актів-претензій щодо неналежного надання комунальних послуг.

Таким чином, відповідач як споживач була зобов'язана оплачувати нараховані комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території вбачається, що заявлений борг у сумі 7815,68 грн. утворився у період, який передував січню 2012 року, та у період із січня 2012 року по січень 2015 року включно, що перевищує три роки перед зверненням до суду (а.с.7).

Станом на січень 2012 року за відповідачем існував борг у сумі 3124,02 грн. У 2012 році вартість послуг за рік складала 1447,29 грн., здійснено оплати на суму 1051,53 грн.; у 2013 році вартість послуг складала 2064,84 грн., здійснено оплати в розмірі 127,10 грн.; у 2014 році вартість послуг складала 2143,65 грн., оплати не здійснювалися, позивачем відраховано з нарахованої суми 47 грн. (плата за ліфт); за січень 2015 року вартість послуг становила 214,51 грн., які не оплачено.

Оплати, проведені у 2012 році на суму 991,53 грн., та у 2013 році в розмірі 127,10 грн., були здійснені у ході примусового виконання рішення суду за виконавчим листом №2-1706/2009 за борг, який утворився у 2009 році, що слідує з повідомлень, наданих суду Відділом Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції від 19 травня 2015 року, Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області від 20 травня 2015 року (а.с. 7, 98). Різниця здійснених оплат за примусовим виконанням рішення суду та наведеної у розрахунку заборгованості вказує, що відповідачем здійснювалися оплати лише у січні та березні 2012 року по 30 грн., тобто в загальній сумі 60 грн.

До суду позивач звернувся 03 березня 2015 року (а.с.3).

Статтею 257 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 цього Кодексу за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки плату за утримання будинку та прибудинкової території відповідач зобов'язана вносити щомісячно, то до даних правовідносин застосовується саме це правило,

Згідно із ч 3 і ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У письмових запереченнях проти позову відповідач заявила про застосування судом строків позовної давності.

Доказів визнання або погашення відповідачем заборгованості за надані послуги за минулі періоди матеріали справи не містять. Востаннє відповідач вносила плату за комунальні послуги у січні і березні 2012 року по 30 грн. в місяць, в той час як за кожен із цих місяців нараховано до оплати по 119,76 грн. У судовому засіданні представник позивача та відповідач визнали, що остання вносила по 30 грн. у вказані місяці 2012 року як плату за поточні місяці. Тобто, нараховану суму відповідач не визнавала.

З врахуванням наведеного та дати звернення позивача до суду заборгованість відповідача слід рахувати в межах трирічного строку позовної давності, починаючи з із березня 2012 року по березень 2015 року. Відповідно до вартості послуг, нарахованих згідно із розрахунком, а також здійсненої у січні 2012 року проплати в сумі 30 грн. та відрахованих позивачем у вересні 2014 року 47 грн. плати за ліфт така заборгованість становить 5600,77 грн.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням індексу інфляції із січня 2014 року по квітень 2015 року та трьох процентів річних від простроченої суми, що існувала станом на січень 2014 року.

Згідно з положеннями частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Тому, на ці правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12.

Позивачем визначено період, за який заявлено стягнення збитків від інфляції (із січня 2014 по квітень 2015 років) та трьох процентів річних (за час прострочення до 01 січня 2014 року), а не за весь час прострочення, тому з урахуванням ч. 1 ст. 11 ЦПК України стягненню підлягає сума, що утворилася в заявлені періоди.

Збитки від інфляції складають 2871,33 грн. Розрахунок наступний. 2014 рік: січень - 6,82 грн. (3414,68 х 100,2 : 100 - 3414,68 = 6,82 грн., де 3414,68 - заборгованість станом на січень 2014 року, 100,2 - індекс інфляції у січні 2014 року), лютий - 21,52 грн. (3586,75 х 100.6 : 100 -3586,75), березень - 82,69 грн. (3758,83 х 102,2 :100 - 3758,83), квітень - 129,72 грн. (3930,89 х 103,3 : 100 - 3930,89), травень - 155,91 грн. (4102,96 х 103,8 : 100 - 4102,96), червень - 42,75 грн. (4275,03 х 101,0 : 100 -4275,03), липень - 17,78 грн. (4447,10 х 100,4 : 100 - 4447,10), серпень - 36,95 грн. (4619,17 х 100,8 : 100 - 4619,17), вересень - 138,94 грн. (4791,24 х 102,9 : 100 - 4791,24), жовтень - 118,97 грн. (4957,24 х 102,4 : 100 - 4957,24), листопад - 98,26 грн. (5171,75 х 101,9 :100 - 5171,75), грудень - 161,58 грн. (5386,26 х 103,0 : 100 - 5386,26); 2015 рік: січень - 173,62 грн. (5600,77 х 103,1 : 100 - 5600,77), лютий - 296,84 грн. (5600,77 х 105,3 : 100 - 5600,77), березень - 604,88 грн. (5600,77 х 110,8 : 100 - 5600,77), квітень - 784,10 грн. (5600,77 х 114,0 : 100 - 5600,77).

Три проценти річних станом на 01 січня 2014 року складають 97,28 грн. (3242,61 х 0,03% = 97,28 грн., де 3242,61 грн. сума боргу, яка існувала станом на 01 січня 2014 року).

Таким чином, зважаючи на застосування судом наслідків спливу позовної давності, позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі ст. ст. 11, 257 - 267, 625 ЦК України, ст. 179 Житлового кодексу України, ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст. ст. 13, 18, 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. п. 17, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 214, 215, 360-7 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Ремонтного житлово-комунального підприємства №2 5600 (п'ять тисяч шістсот) гривень 77 копійок заборгованості за надані комунальні послуги у період із березня 2012 року по січень 2015 року, а також 2871 (дві тисячі вісімсот сімдесят одну) гривню 33 копійки - збитки від інфляції за час прострочення із січня 2014 року по квітень 2015 року включно, 97 (дев'яносто сім) гривень 28 копійок - три проценти річних від простроченої суми, що існувала на 01 січня 2014 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Ремонтного житлово-комунального підприємства №2 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. В. Окостень