Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду від 9 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и л а :

3 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Рішенням Володимирецького районного суду від 9 квітня 2015 року позов задоволено. З відповідача на користь позивача починаючи з 3 березня 2015 року і до закінчення позивачем навчання стягнуто щомісячні аліменти у розмірі 500 грн. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що місцевий суд не взяв до уваги довідку Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області № 514 від 16 березня 2015 року про те, що він на території селищної ради не працює, трудова книжка у нього відсутня.

На даний час у нього є інша сім'я, яка перебуває на його утриманні. Його теперішня дружина теж не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною віком до трьох років. Він часто хворіє, що стверджується відповідними епікризами, долученими до справи. Його мати є особою пенсійного віку, ніде не працює, хворіє, що впливає на його здатність надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який навчається.

Крім того, суд першої інстанції в резолютивній частині відповідно до вимог ст. 199 СК України не зазначив про стягнення аліментів на період навчання сина до досягнення ним двадцяти трьох років.

Покликаючись на ці обставини, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення частковій зміні з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі є рідним батьком позивача, який згідно з довідкою Рівненського державного базового медичного коледжу № 172 від 6 лютого 2015 року навчається на денному відділенні цього навчального закладу та закінчує навчання 28 червня 2015 року (а. с. 4, 10).

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

На думку колегії суддів, такі обставини у даній справі встановлені.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Отже, законом передбачено стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, у твердій грошовій сумі, у частці від заробітку або одночасно і у твердій грошовій сумі та в частці від заробітку.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З довідок Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області № 513 та № 514 від 16 березня 2015 року, а також інших матеріалів справи вбачається, що відповідач офіційно не працює, хворіє; має дружину, яка доглядає малолітнього сина, 2014 р. н.; його мати є особою пенсійного віку, яка ніде не працює, хворіє (а. с. 25, 26, 37-41).

Позивач у справі, досягнувши повноліття, є працездатною особою.

Частиною 2 ст. 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тому враховуючи наведене вище, виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), а також зважаючи на інші встановлені істотні обставини, що мають значення для вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість та необхідність зменшення розміру щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2, з 500 грн. до 350 грн.

Крім того, відповідно до ст. 199 СК України у резолютивній частині оскаржуваного рішення необхідно додатково зазначити, що аліменти на період навчання позивача підлягають стягненню до досягнення ним віку двадцяти трьох років.

У зв'язку з наведеним оскаржуване рішення підлягає відповідній зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 199, 200 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду від 9 квітня 2015 року частково змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, щомісячні аліменти у розмірі 350 (триста п'ятдесят) грн., починаючи з 3 березня 2015 року і до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років».

В решті рішення місцевого суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: