Яготинський районний суд Київської області
ун. № 382/742/15-ц
пр. № 2/382/300/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2015 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Бурзель Ю.В.,

за участю секретаря - Нікішина П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Яготині Київської області позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договорів недійсними, визнання договору іпотеки припиненим,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом.

Зазначали, що 24 липня 2008 року між публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (далі- банк, ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_2 надано кредит в сумі 54 200 доларів США строком до 24 липня 2018 року, зі сплатою щомісячних платежів в розмірі 860 доларів США.

24 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_2 був наданий кредит у формі кредитної лінії зі встановленим лімітом 11261 грн. 01 коп. на рік.

На забезпечення виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами між банком і ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 24 липня 2008 року було укладено договір іпотеки № 90458, за умовами якого ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної часткової власності двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

04 березня 2009 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту № 0, якою збільшено розмір зобов'язань боржника, строк і порядок їх виконання.

Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою не були зареєстровані у встановленому законом порядку, хоча відповідно до ст. 19 Закону України «Про іпотеку» будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, оскільки будь-яке збільшення суми основного боргу за основним зобов'язанням має бути передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, та визначено у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, адже іпотекою може бути забезпечене вже існуюче, а не майбутнє певно невизначене за обсягами зобов'язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, правові наслідки, що обумовлені кредитним договором було замінено на інші укладенням додаткової угоди №1, а отже, зважаючи на похідний характер договору іпотеки від основного зобов'язання, правовідносини, обумовлені договором іпотеки, перестали відповідати основному забов'язанню.

Крім того, внесенням змін до кредитного договору було продовжено термін повернення кредитних коштів, збільшено розмір зобов'язання та порядок його виконання як наслідок збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Зобов'язання поруки виступає в якості додаткового (акцесорного) зобов'язання до основного кредитного зобов'язання, у свою чергу виконання зобов'язання поруки буде забезпечуватись зобов'язанням іпотеки. За таких умов треба вести мову про наявність трьох зобов'язань: основного (кредитного), додаткового, що забезпечує виконання основного зобов'язання, - порука, додаткового, яке забезпечує виконання зобов'язання поруки - іпотека.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Оскільки зміни до кредитного договору були внесені без згоди поручителів, порука припинилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України право іпотеки припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого іпотекою.

Таким чином у разі припинення зобов'язання поруки, іпотека, що забезпечує виконання зобов'язання поруки, є також припиненою.

Також договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 липня 2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 встановлені певні права та обов'язки сторін, але ніяких дій за цим договором не відбувалось, правами, визначеними цим договором позичальник не користувався і не має бажання користуватися в майбутньому, на сьогодні зобов'язань по кредитному договору не існує.

Відповідно до ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

21 березня 2015 року ОСОБА_2 направив банку лист про відмову від одержання кредиту в повному обсязі та розірвання кредитного договору №0, однак на сьогоднішній день відповіді не отримав.

Просилаючись на вказані обставини, просили визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24 липня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_2, визнати недійсною додаткову угоду № 1 до договору від 04 березня 2009 року, визнати розірваним договір про надання споживчого кредиту № 0, укладений між банком та ОСОБА_2, визнати припиненим договір іпотеки № 90458 від 24 липня 2008 року.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, однак до суду подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати у її відсутність. Аналогічні заяви надійшли від третіх осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що наведені позивачами підстави недійсності кредитних договорів є надуманими та свідчать про небажання виконувати обов'язки по поверненню кредиту, жодних кредитних коштів за кредитним договором від 24 липня 2008 року № 0 ОСОБА_2 дійсно не отримував, оскільки вказані в цьому договорі транші могли б надаватися ОСОБА_2 у разі несплати ним самостійно страхового платежу, ОСОБА_2 же сплачував страхові платежі самостійно. Крім того, пояснив, що вірний кінцевий термін погашення кредиту 24 липня 2020 року, що не заперечував і ОСОБА_2

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, представників відповідача, вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 24 липня 2008 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_2 надано кредит в сумі 54 200 доларів США строком до 24 липня 2018 року, зі сплатою щомісячних платежів в розмірі 860 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених договором (а.с. 14-18).

24 липня 2008 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_2 надано кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, зі встановленим лімітом 11261 грн. 01 коп. на рік, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредит та сплатити плату за користування ним в порядку та на умовах, визначених договором (а.с. 19-22).

На забезпечення виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за вказаними кредитними договорами між банком і ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 24 липня 2008 року було укладено договір іпотеки № 90458, за умовами якого ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної часткової власності двокімнатну квартиру, загальною площею 57,40 кв.м, що розташована за ад ресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42-45).

Крім того, на забезпечення виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань між банком і ОСОБА_6 24 липня 2008 року укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором (а.с. 78-80).

Дружина ОСОБА_4 ОСОБА_7 надала згоду на укладення вказаного договору поруки (а.с. 174).

Також 24 липня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 поручилась за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

04 березня 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ "УкрСиббанк" укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якої змінено кінцевий термін повернення кредиту та розмір ануїтетного платежу за договором, а також було надано кредитні канікули по сплаті тіла кредиту. Вказаним договором збільшено кінцевий термін погашення кредиту на 2 роки та встановлено кінцевий термін погашення кредиту - 24 липня 2020 року (а.с. 13), а не 27 листопада 2020 року (а.с. 77), що не заперечується сторонами по справі.

04 березня 2009 року у зв'язку з укладенням додаткової угоди до договору про надання споживчого кредиту від 24 липня 2008 року до вказаних договорів поруки було внесено зміни шляхом укладення додаткових угод.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24 липня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_2, і визнання недійсною додаткової угоди № 1 до договору від 04 березня 2009 року, позивачі посилались як на підставу недійсності вказаних договорів ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки правові наслідки, що були обумовлені договором про надання споживчого кредиту № 0, замінено на інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

За змістом ЦК України правочинами, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, є відповідно фіктивні та удавані правочини. Визначення та правові наслідки таких правочинів визначені відповідно ст. ст. 234, 235 ЦК України.

У ході судового розгляду доказів наявності підстав для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24 липня 2008 року та додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 березня 2009 року на підставі вказаних норм позивачами не надано.

Як на підставу для розірвання договору про надання споживчого кредиту № 0, укладеного між банком та ОСОБА_2, позивачі посилались на ст. ст. 651, 1056 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або припиненим.

За змістом п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору про надання споживчого кредиту від 24 липня 2008 року №0 банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (кредитні кошти) у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 1126 грн. 01 коп., та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Підставою для видачі банком траншу є настання сукупності наступних фактів, а саме: несплата страхового платежу страховій компанії в термін, зазначений в договорі страхування; підтвердження страховою компанією факту несплати позичальником страхового платежу, із зазначенням суми несплаченого страхового платежу шляхом надання страховою компанією до банку відповідного повідомлення за формою, встановленою в додатку №1 до договору; відсутність обмежень на розпорядження поточним рахунком позичальника (арешт, заборона, тощо); відсутність у позичальника простроченої заборгованості перед банком за сумою наданого траншу та процентами за користування наданим траншем за договором та кредитним договором-1. Банк не здійснює надання позичальнику траншу у випадку, зокрема, якщо позичальник самостійно сплатив страховий платіж страховій компанії.

Ураховуючи, що договір про надання споживчого кредиту від 24 липня 2008 року №0 не передбачає права позичальника на односторонню відмову від договору, метою надання траншів за цим договором є надання позичальнику коштів для сплати страхового платежу щороку, ОСОБА_2 жодного траншу за цим договором не отримав, оскільки сплачував страхові платежі самостійно, ОСОБА_1 взагалі стороною вказаного кредитного договору не є, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору розірваним.

Як на підставу визнання припиненим договору іпотеки № 90458 від 24 липня 2008 року позивачі посилаються на ту обставину, що зміни в кредитний договір, внесені позичальником і банком додатковою угодою №1, не були внесені до договору іпотеки, що порушує ст. 19 Закону України «Про іпотеку», та не передбачені кредитним договором і договором про іпотеку, а тому договір іпотеки не може забезпечувати змінені зобов'язання з моменту підписання додаткової угоди №1 і є припиненим з цього моменту.

За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про іпотеку» будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Таке збільшення підпорядковується пріоритету вимоги за будь-яким іншим зобов'язанням, забезпеченим предметом іпотеки, яка була зареєстрована до реєстрації відповідної зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

За змістом вказаного положення закону невнесення змін до договору іпотеки при збільшенні основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням має наслідком лише відсутність пріоритету вимоги в частині збільшеного основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням.

Крім того, згідно п. 1.3 договору іпотеки іпотекодавці та іпотекодержатель ознайомлені з усіма умовами договору (ів), що обумовлюють основне зобов'язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорам. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов'язань, що забезпечуються іпотекою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору (ів), що обумовлюють основне зобов'язання. Сторони підтверджують, що іпотекою згідно цього договору забезпечуються також і розмір зобов'язань, строк і порядок їх виконання, який може бути замінено відповідно до умов вищевказаних договору (ів), що обумовлюють основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Додаткова угода №1 від 04 березня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 містить критерії, які дозволяють встановити розмір вимоги за зобов`язанням на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Сукупна вартість кредиту за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 липня 2008 року становить 52333,39 доларів США (а.с. 24-26); сукупна вартість кредиту відповідно до додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 березня 2009 року становить 61506,45 доларів США (а.с. 28-31), заставна вартість предмета іпотеки відповідно до п. 1.2 договору іпотеки становить 375335 грн.; ОСОБА_1 є майновим поручителем за договором іпотеки в розумінні ст. 1 Закону України "Про іпотеку", а також поручителем відповідно до договору поруки від 24 липня 2008 року, після внесення змін до договору кредиту, до договору поруки, укладеного 24 липня 2008 року між банком і ОСОБА_1, 04 березня 2009 року також було внесено відповідні зміни, а тому ОСОБА_1 була ознайомлена з критеріями, які дозволяють встановити розмір вимоги за зобов`язанням на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання, інші майнові поручителі з вимогами визнання договору іпотеки припиненим до суду не звертались, основне зобов`язання не припинене, строк дії іпотечного договору (п. 6.1 договору іпотеки (а.с. 43) не закінчився, іпотека є дійсною.

Ураховуючи наведене, суд не знаходить підстав для визнання договору іпотеки припиненим.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 593, 651 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЮ.В. Бурзель