У х в а л а

іменем україни

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського дошкільного навчального закладу «Сонечко», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 2009 року працювала на посаді помічника вихователя Оболонського ясел-садка «Сонечко» та з 6 серпня 2014 року звільнена з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Звільнення вважає незаконним, оскільки 4 серпня 2014 року завідувач ясел-садка ОСОБА_2 змусила її написати заяву про звільнення за власним бажанням, звинувативши у крадіжці грошей, після чого у зв'язку із зверненням до правоохоронних органів та подачею скарги на дії завідуючої, ОСОБА_1 була відсутня на роботі 4 та 5 серпня 2014 року з причин, які вважає поважними.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із недоведеності поважності причин відсутності ОСОБА_1 на роботі протягом двох робочих днів; звільнення з підстав, визначених п. 4 ст. 40 КЗпП України, проведено з додержанням передбаченої законодавством процедури.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року та ухвала апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар