УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він 02 жовтня 2007 року уклав з Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» договір про іпотечний кредит від 02 жовтня 2007 року № CVRSG4, за яким йому надано кредит в сумі 272 700 грн для придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Кредитні кошти на придбання житла отримано під час шлюбу з відповідачем, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2012 року, яким вирішено спір про поділ спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за вищезазначеною адресою, стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 вартість 1/2 частини автомобіля марки «Мерседес Бенц 210», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 17 500 грн та вартість Ѕ частини автомобіля марки «Мерседес Бенц 313», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, у розмірі 55 500 грн.

Зазначав, що при ухваленні рішення про поділ майна подружжя, судом не враховано вказане зобов'язання, що виникло в інтересах сім'ї. Оскільки кредитні кошти за вищезазначеним договором отримані для купівлі житлового приміщення, яке використано в інтересах сім'ї, то дані кошти є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вважав, що у відповідача виник обов'язок перед банком щодо погашення кредиту та що у позивача є достатні підстави для стягнення половини вартості виконаного зобов'язання подружжя за договором про іпотечний кредит від 02 жовтня 2007 року в період після розірвання шлюбу.

Сума сплачених коштів за кредитом становить 355 453 грн 74 коп., кредитні кошти ним повернуті в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 134 766 грн 39 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26 лютого 2015 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4- ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 лютого 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 грудня 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, як співвласники квартири, уклали з фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як покупцем, договір про надання послуг щодо організації продажу квартири, яка за згодою сторін була оцінена в еквіваленті 61 000 доларів США, що свідчить про те, що сторони домовилися про погашення боргів подружжя по кредитному договору за рахунок дійсної ринкової вартості квартири в позасудовому порядку.

З метою реалізації даної домовленості 09 січня 2014 року за нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_5 було надано згоду ОСОБА_4 на продаж квартири, яка була спільною частковою власністю сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що продавши квартиру, що перебувала в іпотеці банку та була придбана за кредитні кошти, в інтересах сім'ї за ціною 81 615 грн, а не за ціною, обумовленою у договорі про надання послуг щодо організації продажу квартири від 23 грудня 2013 року, позивач діяв на свій розсуд та таким чином взяв на себе ризик неповного погашення кредиту за квартиру за рахунок виручених коштів.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.П. Гвоздик І.М. Завгородня