Справа № 462/2786/13 Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Провадження № 22-ц/783/2622/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 вересня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

встановила:

29 грудня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, посилаючись на те, що 13 листопада 2003 року було укладено кредитний договір № CNL-600/014/2003 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є АТ«ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_4, згідно з яким позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 тис. доларів США строком до 13 листопада 2013 року. За користування кредитними коштами встановлювалась плата в розмірі 13% річних.

Окрім того, 01 червня 2007 року було укладено кредитний договір №МL-600/089/2007 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є АТ«ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_4, згідно з яким позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 33 300 тис. доларів США строком до 01 червня 2012 року. За користування кредитними коштами встановлювалась плата в розмірі 13,99 % річних.

Надавши кредитні кошти ОСОБА_4, кредитор тим самим своєчасно та в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед відповідачем, однак ОСОБА_4 свої зобов'язання з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом належним чином не виконує, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед Кредитором за кредитним договором № CNL-600/014/2003 в розмірі 6499 доларів США 68 центів, що еквівалентно 51951 гривня 94 коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку, та 7985 гривень 41 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 5775,9 доларів США, що еквівалентно 46 166 грн.77 коп. за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості, заборгованість за відсотками - 723,78 доларів США, що еквівалентно 5 785 грн. 17 коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 17 грудня 2011 року до 27 грудня 2012 року - 7 986 грн.41 коп.

За кредитним договором від № МL-600/089/2007 від 01 червня 2007 року борг становить 24 964,57 доларів США, що еквівалентно 199541 грн.81 коп. за курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, з яких: заборгованість за кредитом - 21 948, 64 доларів США, що еквівалентно 175 435 грн.48 грн., заборгованість за відсотками - 3015,93 доларів США, що еквівалентно 24 106 грн.33 коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 27 грудня 2011 року до 27 грудня 2012 року в розмірі 730 323 грн.05 коп.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 13 вересня 2013 року позов задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»: заборгованість за кредитним договором № CNL-600/014/2003 в розмірі 6499 доларів США 68 центів, що еквівалентно 51951 гривня 94 коп. та пеню за прострочення виконання зобов'язань за період з 17 грудня 2011 року до 27 грудня 2012 року - 7 986 грн.41 коп.; а за кредитним договором від № МL-600/089/2007 від 01 червня 2007 року заборгованість в розмірі 24 964,57 доларів США, що еквівалентно 199541 грн.81 коп. та пеню за прострочення виконання зобов'язань за період з 27 грудня 2011 року до 27 грудня 2012 року в розмірі 730 323 грн.05 коп.

Судом також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вказане рішення суду, після залишення без задоволення Залізничним районним судом м.Львова 23 червня 2014 року заяви ОСОБА_4 щодо перегляду цього заочного рішення, останньою оскаржено в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що 18.12.2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. вчинено виконавчі написи за № 1578 та за № 1579 про звернення стягнення на предмети іпотеки: квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 41,3 кв.м. на задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 7108, 25 дол. США та 1876,48 грн , у тому числі 6303,57 дол. США основного боргу, 804,68 дол. США процентів за користування кредитом, 376,48 грн. пені, 1500 грн. витрат за вчинення виконавчого напису нотаріуса на задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк», згідно договору про надання кредиту № CNL-600/014/2003 від 13.11.2003 року; та квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 41,3 кв.м. на задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 25280,34 дол. США та 26386,67 грн., у тому числі 21948,64 дол. США основного боргу, 3331,7 дол. США процентів за користування кредитом, 24686,67 грн. пені, 1700 грн. витрат за вчинення виконавчого напису нотаріуса на задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» , згідно кредитного договору № МL-600/089/2007 від 01.06.2007р.

Таким чином, на думку апелянта, кредитор - ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» намагається здійснити подвійне стягнення суми заборгованості з ОСОБА_4 за кредитним договором № CNL-600/014/2003 від 13.11.2003 року і за кредитним договором № МL-600/089/2007 від 01.06.2007 року, що суперечить роз'ясненням п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин» № 5 від 30.03.2012 року.

Крім цього, апелянт зазначає, що судом не взято до уваги: відсутність у ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» права на за явлення вимог про стягнення коштів в іноземній валюті, в силу відсутності генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, а також, не повідомлення позивачем належним чином відповідача про заміну сторони у вищезазначених кредитних договорах.

Апелянт також вважає, що судом стягнуто з відповідача штрафні санкції в надмірному розмірі, зокрема по кредитному договору МL-600/089/2007 від 01.06.2007 року, за яким нарахована пеня за прострочене виконання зобов'язання за період з 27.11.20111 р. по 27.12.2012 року у розмірі 730323,05 грн. у 3,6 рази перевищує розмір основної суми боргу.

Вказує також, що судом першої інстанції присуджено до відшкодування позивачеві з відповідача надмірно сплачений розмір судового збору, який підлягає стягненню лише в межах, визначених Законом України "Про судовий збір".

З огляду на викладене просить вказане заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. (том 1 а.с. 158-164).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 є позичальником за кредитними договорами: № CNL-600/014/2003 від 13.11.2003 року та № МL-600/089/2007 від 01.06.2007 року та водночас є іпотекодавцем за договорами іпотеки: № CNL-600/014/2003 від 13.11.2003 року та № РСL-600/172/2007 від 01.06.2007 р., укладеними на забезпечення виконання кредитних договорів ( а.с. 100-109) .

Зокрема, 13 листопада 2003 року було укладено кредитний договір № CNL-600/014/2003 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є АТ«ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4, згідно з яким позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 тис. доларів США строком до 13 листопада 2013 року. За користування кредитними коштами встановлювалась плата в розмірі 13% річних. А 01 червня 2007 року було укладено кредитний договір № МL-600/089/2007 між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є АТ«ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4, згідно з яким позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 33 300 тис. доларів США строком до 01 червня 2012 року. За користування кредитними коштами встановлювалась плата в розмірі 13,99 % річних.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом безспірно встановлено також, що відповідачОСОБА_4 свої зобов'язання за вказаними кредитними договорами належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед кредитором.

Згідно наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості за вказаними договорами, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № CNL-600/014/2003 від 13.11.2003 року становить: 6499 доларів США 68 центів, що еквівалентно 51951 гривня 94 коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку, та 7985 гривень 41 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 5775,9 доларів США Я, що еквівалентно 46 166 грн.77 коп. за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості, заборгованість за відсотками - 723,78 доларів США, що еквівалентно 5 785 грн. 17 коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 17 грудня 2011 року до 27 грудня 2012 року - 7 986 грн.41 коп.

За кредитним договором від № МL-600/089/2007 від 01 червня 2007 року загальна сума боргу становить: 24 964,57 доларів США, що еквівалентно 199541 грн.81 коп. за курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, з яких: заборгованість за кредитом - 21 948, 64 доларів США, що еквівалентно 175 435 грн.48 грн., заборгованість за відсотками - 3015,93 доларів США, що еквівалентно 24 106 грн.33 коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 27 грудня 2011 року до 27 грудня 2012 року в розмірі 730 323 грн.05 коп.

Відповідачем не спростовано як самого факту невиконання нею зобов'язань за вказаними кредитними договорами, так і розміру заборгованих сум перед кредитором, а тому суд дійшов обгрутованого висновку про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитного боргу.

Безспірно встановлено судом і те, що 18.12.2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. вчинено виконавчі написи за № 1578 та за № 1579 про звернення стягнення на предмети іпотеки: квартиру за адресою АДРЕСА_1, що складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 41,3 кв.м. на задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 7108, 25 дол. США та 1876,48 грн , у тому числі 6303,57 дол. США основного боргу, 804,68 дол. США процентів за користування кредитом, 376,48 грн. пені, 1500 грн. витрат за вчинення виконавчого напису нотаріуса на задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк», згідно договору про надання кредиту № CNL-600/014/2003 від 13.11.2003 року; та квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 41,3 кв.м. на задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 25280,34 дол. США та 26386,67 грн., у тому числі 21948,64 дол. США основного боргу, 3331,7 дол. США процентів за користування кредитом, 24686,67 грн. пені, 1700 грн. витрат за вчинення виконавчого напису нотаріуса на задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» , згідно кредитного договору № МL-600/089/2007 від 01.06.2007 року.

Твердження апелянта щодо неприпустимості задоволення вказаних позовних вимог про стягнення з боржника заборгованих сум за кредитним договором № CNL-600/014/2003 від 13.11.2003 року та кредитним договором № МL-600/089/2007 від 01.06.2007 року з огляду на наявність виконавчого провадження щодо виконання виконавчих написів про звернення стягнення на вказані предмети іпотеки для погашення заборгованості за цими ж кредитними договорами, що на думку апелянта призведе до подвійного стягнення боргу, не заслуговують на увагу.

Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови №5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин", наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення були відсутні належні і допустимі докази, які б з достатньою очевидністю і об'єктивністю підтверджували вчинення виконавчих дій щодо реального звернення стягнення на вказане іпотечне майно з метою погашення боргу.

До того ж, судовою колегією встановлено, що 05 листопада 2014 року рішенням Франківського районного суду м.Львова вчинені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. виконавчі написи № 1578 та за № 1579 про звернення стягнення на вказані предмети іпотеки визнані такими, що не підлягають виконанню і це рішення не оскаржено та набуло законної сили.

Таким чином, в даному випадку, за відсутності реального виконання виконавчих написів, заявлений ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позов про дострокове стягнення з ОСОБА_4 суми кредиту та інших нарахованих сум боргу не призведе до подвійного стягнення боргу, як помилково вважає апелянт.

Необґрунтованими слід визнати і твердження апелянта щодо відсутності підстав для задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з посиланням на відсутність у позивача генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, оскільки ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги(цесії) .

Не відповідають дійсності і твердження апелянта про не повідомлення належним чином позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідача ОСОБА_4 про заміну сторони у вищезазначених кредитних договорах, оскільки до позовної заяви долучено досудові вимоги №9457 та 9458 від 02.06.2011 року, згідно яких ТОВ «ОТП Факторинг Україна» діючи на підставі ст.ст.512-516, 656, 1077 та 1080 ЦК України боржник був належно повідомлений про таку заміну(а.с.18-26).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрутованого висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CNL-600/014/2003 в розмірі 6499 доларів США 68 центів, що еквівалентно 51951 гривня 94 коп. та пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 17 грудня 2011 року до 27 грудня 2012 року - 7 986 грн.41 коп.; а за кредитним договором від № МL-600/089/2007 від 01 червня 2007 року заборгованості в розмірі 24 964,57 доларів США, що еквівалентно 199541 грн.81 коп..

Проте колегія суддів не може погодитись в повній мірі з рішенням суду в частині розміру стягнутої пені за кредитним договором від № МL-600/089/2007 від 01 червня 2007 року, який, на думку судової колегії, підлягає зменшенню з врахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення.

Розмір нарахованої позивачем та стягнутої судом неустойки за цим кредитним договором в 730 323,05 грн. більше ніж у три рази перевищує суму боргу за договором.

Із матеріалів справи убачається, що унаслідок кризових явищ, в тому числі значного знецінення грошової одиниці України ОСОБА_4 не в стані належним чином виконати взяті на себе зобов'язання і тому колегія суддів цю обставину вважає істотною.

Не маючи змогу подати заву про зменшення розміру неустойки в суді першої інстанції за умов проведення заочного розгляду справи, відповідач в апеляційній скарзі фактично звернулась з такою заявою до апеляційного суду.

З урахуванням значного перевищення нарахованої суми неустойки над збитками за кредитним договором № МL-600/089/2007 від 01 червня 2007 року та на підставі ч.3 ст.551 ЦК України колегія суддів вважає можливим зменшити неустойку за цим кредитним договором до розміру заборгованості, та визначити таку в 199 541 грн.81 коп., тобто в межах суми боргу по кредиту.

Обґрунтованим є і посилання апелянта на надмірне стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 6042 грн., оскільки відповідно до положень Закону України "Про судовий збір" щодо ставки судового збору за позовні заяви майнового характеру та Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" щодо розміру мінімальної заробітної плати, такий не повинен перевищувати 3441 грн., що позивачем не заперечено.

Інші доводи апеляційної скарги вищезазначених висновків суду першої інстанції та фактів, встановлених в ході розгляду справи не спростовують.

За таких обставинах рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь «ОТП Факторинг Україна» неустойки (пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 27.12.2011 року по 27.12.2012 року) за кредитним договором №ML-600/089/2007 від 01/06/2007 та стягнення судового збору з урахуванням положень ст.88 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору відповідно задоволеним позовним вимогам, слід змінити, зменшивши суму таких стягнень, стягнувши з відповідача на користь позивача 199 541 грн.81коп. неустойки та 1597 грн. сплаченого судового збору. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Окрім того, враховуючи, що за подання даної апеляційної скарги відповідач ОСОБА_4 сплатила судовий збір в розмірі 1827 грн., з врахуванням пропорційності вирішення спору, на її користь підлягає стягненню з позивача 847,7 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1, 4 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 вересня 2013 року у частині стягнення з відповідача на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» неустойки (пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 27.12.2011 року по 27.12.2012 року) за кредитним договором №ML-600/089/2007 від 01/06/2007 яка визначена судом в розмірі 730 323 грн.05 коп. змінити, зменшивши суму такого стягнення, яку визначити в розмірі 199 541 (сто дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот сорок одна) гривня 81коп.

Рішення Залізничного районногосуду м.Львова від 13 вересня 2013 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши такого стягнення. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збірв розмірі 1597 (тисяча п'ятсот дев'яносто сім) гривень.

В решті рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 вересня 2013 року залишити без змін.

Стягнути з ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 847 грн.7 коп..

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.