У Х В А Л А

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Романюка Я.М., Григор'євої Л.І., Гуменюка В.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, третя особа - служба у справах дітей Фрунзенського району Харківської міської ради, про поділ майна подружжя,

встановила:

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року та передати справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме частини 4 статті 338 ЦПК України, та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 57, 60, 61 СК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішенням суду першої та ухвалою апеляційної інстанцій, виходив із того, що на час будівництва та визнання за ОСОБА_5 права власності на спірні нежитлові приміщення, законодавством було закріплено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу. Доказів того, що вказані нежитлові приміщення збудовані виключно на особисті кошти ОСОБА_4 суду не надано. А тому задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, суди врахували висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, правильно встановили характер правовідносин у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці відносини, вирішили спір в межах заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року та 18 березня 2015 року, на які як на приклади неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме частини 4 статті 338 ЦПК України посилається заявник, суд касаційної інстанції задовольняючи касаційні скарги та направляючи справи на новий розгляд, виходив із того, що судами апеляційних інстанцій при новому розгляді справи не були враховані висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права (частини четвертої статті 338 ЦПК України) не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України

від 2 жовтня 2013 року, суд виходив із того, що майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до статті 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статей 60, 61 СК України.

Отже виходячи із доводів заяви, змісту судового рішення касаційного суду, що переглядається, відсутні підстави, які б свідчили про невідповідність зазначеного рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 57, 60, 61 СК України.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, третя особа - служба у справах дітей Фрунзенського району Харківської міської ради, про поділ майна подружжя про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк