Справа № 357/4677/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рябченко Л. А. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на частку майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просить встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з листопада 2000 року по 22 жовтня 2009 року; визнати спільною власністю подружжя автомобіль НОМЕР_1, визнати право власності на 1/2 частину автомобіля.

Вимоги обґрунтувала тим, що у зазначений період з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, проживали у квартирі позивачки АДРЕСА_1.

22.10.2009 шлюб був зареєстрований, спільних дітей немає. До реєстрації шлюбу проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет, разом виховували доньку позивачки від першого шлюбу, мали відносини, що притаманні подружжю.

25.02.2015 шлюб був розірваний.

Внаслідок спільної праці та за спільні кошти 12.12.2007 придбали автомобіль НОМЕР_1, який взяли в кредит, поручителями виступили батьки позивачки. Оскільки, автомобіль придбаний за час спільного проживання, то він належить сторонам на праві спільної сумісної власності і позивач бажає його поділу. Вважає, що має право на 1/2 частину автомобіля.

В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали заявлені вимоги. Позивач додатково пояснила, що кредит на придбання автомобіля був оформлений на відповідача, оскільки вона є приватним підприємцем і в декларації про доходи зазначалися мінімальні доходи, з цих же підстав вона не могла бути поручителем.

Позивач визнала той факт, що в червні 2013 року шлюбні стосунки між подружжям припинилися, позивач дізналася про зраду відповідача, останній залишив її квартиру. 3.02.2014 позивач дійсно писала розписку відповідачу про отримання від нього коштів у розмірі 1000 Євро, але ці кошти вона просила на особисті витрати.

Відповідач, представник відповідача позов не визнали. Заперечення відповідач обґрунтував тим, що сімї до 2009 року між сторонами не було, існували інтимні стосунки, відповідач приїздив до позивачки. В цей же час мав стосунки з іншою дівчиною ОСОБА_4, до якої їздив на вул.Вернадського у м.Білій Церкві. Переїхав жити до позивачки влітку 2009 року, коли вирішили одружитися. У 2007 році відповідач вирішив придбати автомобіль «Daewoo Lanos», перший внесок на який здійснював сам. З цією метою позичав гроші в розмірі 1500 Євро у знайомого ОСОБА_5, який «таксував», про що склав розписку у присутності свідків. Для отримання кредиту в банку необхідна була порука, позивач запропонувала свою допомогу. Так як банк відмовив їй бути поручителем, то поручителем виступив батько позивачки. Кредит відповідач повертав сам до 2012 року, працював на декількох роботах, з 2010 року здавав власну квартиру в найм. Після укладення шлюбу, коли виникали труднощі зі сплатою кредиту позичав гроші у ОСОБА_2.

З червня 2013 шлюбні стосунки фактично припинилися, відповідач залишив позивачку. Проте, 3.02.2014 ОСОБА_2 прийшла до нього з вимогою віддати їй гроші за автомобіль, в звязку з чим відповідач дав позивачу 1000 Євро, що становило на той час 1360 доларів США, про що остання власноручно написала розписку. Як пояснив відповідач, він не хотів бути винним перед позивачем за позичені гроші.

Відповідач обурений тим, що позивач подала до суду позов про поділ автомобіля та вимагала з нього, з метою мирного врегулювання спору, 1000 доларів США, він вважає, що нічого не винен позивачці.

Представник відповідача заперечив позов, посилаючись на те, що твердження позивача щодо проживання однією сімєю з відповідачем з листопада 2000 року по 22 жовтня 2009 року є безпідставними, не підтвердженими належними а допустимими на те доказами; відповідач категорично заперечує, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти та внаслідок спільної праці, а також не визнає «ринкову вартість», встановлену без огляду автомобіля, який був неодноразово в ДТП, і його вартість є значно нижчою, ніж зазначено в позові, про що свідчить роздруківка з інтернету щодо орієнтовної вартості аналогічних транспортних засобів, що знаходяться в такому технічному стані. Представник позивача пропонував відповідачу з метою мирного врегулювання спору сплатити позивачці 1000 доларів США, проте відповідач нічого не винен позивачу, на її вимогу, будучи юридично необізнаним, віддав 1000 Євро, хоча на даний час залишився винен ОСОБА_6 1500 Євро, які позичав для придбання автомобіля. Позивачу невідомо, ні коли потрапляв автомобіль в ДТП, ні які суми страхового відшкодування виплачувалися ОСОБА_3, ні коли проводилося сервісне обслуговування автомобіля, ні те, що проводилася його перереєстрація. Вимоги позивача є безпідставними та надуманими.

Заслухавши доводи сторін, представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача.

В судовому засіданні встановлено, що з 22.10.2009 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.

25.02.2015 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду шлюб між сторонами був розірваний. Але сторони в судовому засіданні визнали, що вони спільно не проживали, не вели спільного господарства з червня 2015 року.

На підтвердження факту проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2000 року та спільного придбання автомобіля у 2007 році позивач надала копії особистих документів відповідача, технічного паспорта на автомобіль, кредитного договору, договору поруки, квитанцій про сплату за кредит. Позивач клопотала в останньому судовому засіданні про приєднання до справи фото-, відео-зйомки, листівок, листів, в приєднанні яких судом було відмовлено в звязку з несвоєчасністю заявлення про такі докази.

Так, 17.12.2007 між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 40-38/07-А, згідно якого банк надав позичальнику 52958 грн. за цільовим призначенням: для придбання автомобіля «DAEWOO FSO LANOS TF6», 2007 року випуску, з кінцевим терміном повернення до 14.12.2012.

17.12.2007 між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_7 з метою забезпечення кредитного договору був укладений договір поруки № 40-38/07-А-П.

Як визнали сторони, поручитель не вносив кошти на погашення кредиту.

ОСОБА_8 клопотанням представника позивача, суд витребовував у ВАТ (ПАТ) «Банк «Фінанси та кредит» при наявності копію заяви ОСОБА_2 про надання згоди на отримання кредиту при укладенні договору № 40-38/07А від 17.12.2007, проте до суду надійшла довідка про неможливість доступу до архіву кредитної справи в звязку із закриттям кредиту у 2012 році.

Відповідач пояснив наявність у позивача поданих документів тим, що з 2009 року він перебуваючи у шлюбі з позивачкою проживав разом з нею у її квартирі та зберігав там свої документи, йдучи в 2013 він їх не забрав і не може забрати до цього часу. Заперечив факт спільного проживання однією сімєю з 2000 року та факт придбання автомобіля за спільні кошти, надавши суду вищевказані пояснення.

Для підтвердження рівня своїх доходів відповідач надав довідку про заробітну плату від 13.07.2015 ТОВ «Укрюг» за період з 12.2007 по 12.2012.

Допитані в судовому засіданні свідки на стороні позивача ОСОБА_9 мати позивачки, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сусіди, підтвердили факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та «ведення ними спільного господарства» з 2000 року, проте на запитання «коли сторони припинили спільне проживання» сусіди відповісти не змогли.

Натомість, свідки на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_4 заперечили факт спільного проживання позивача та відповідача з 2000 року. Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він як таксист возив ОСОБА_3 на вул. Тімірязєва,8. Свідок ОСОБА_4 пояснила, що з 2002 року їхні дружні з ОСОБА_3 стосунки переросли в більш серйозні, почали зустрічалася, проживали спочатку за адресою 2-й Курсовий провулок у м.Білій Церкві у його квартирі, а з 2005 року по вул.Тімірязєва,8 у м.Білій Церкві у її квартирі. Вона навчалася, тому часто виїздила у м.Київ. У кінці 2007 року вони посварилися, близько 3 місяців не спілкувалися, а згодом помирилися. Проте, влітку 2009 року ОСОБА_3 заявив, що він одружується з іншою жінкою, з якою, як виявилося, у нього теж були стосунки і яка його любить. Тому їхні стосунки були розірвані остаточно.

Відповідно до п.5) ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає факти про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Ст.3 ч.2 СК Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до Судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Верховного суду України, згідно п.5 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Встановлення даного факту позивачу необхідне для визнання за нею права власності на частку в спільному майні подружжя.

Вартість 1/2 частки автомобіля позивач зазначила в позові в розмірі 48295 грн..

На запит позивача щодо ринкової вартості автомобіля «Daewoo Lanos 1.5і , 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, експерт ОСОБА_12 надав відповідь про орієнтовну вартість автомобіля, згідно «Бюлетеня автотовароведа», станом на 26.03.2015 в розмірі 96590грн., при офіційному курсі долара США: 23,50 грн. за 1 долар США, повідомивши, що більш точне встановлення ринкової вартості (згідно положення Методики проведення авто товарознавчих експертиз) можливе при наданні автотранспорту для огляду та більш точних вихідних даних.

Заперечуючи ціну позову та вартість спірного автомобіля, представник відповідача надав роздруківку з інтернету щодо орієнтовної вартості транспортних засобів «Daewoo Lanos» 2005-2007 року випуску, що знаходяться в такому ж технічному стані, яка в середньому коливається від 1600 доларів США до 3500 доларів США. ОСОБА_13 того, надав докази того, що спірний автомобіль перебував у ДТП 13.12.2009 та 11.03.2010, внаслідок чого отримав механічні пошкодження та підлягав ремонту, що підтверджується документами СК «Омега» про виплату компенсації в звязку з настанням страхового випадку. Довідками ДАІ про ДТП, розрахунками вартості завданих збитків.

23.04.2015 була здійснена перереєстрація транспортного засобу «DAEWOO FSO LANOS TF6» в звязку з його переобладнанням.

Представник заявив, що позивач не пропонувала провести експертну оцінку автомобіля, проте була пропозиція мирного врегулювання спору у разі сплати 1000 доларів США для відшкодування вартості 1/2 частини автомобіля, що сторона позивача не заперечувала.

Проте, у справу відповідачем надана копія розписки власноручно написаної 3.02.2014 ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_3 1000 Євро (1360 доларів США), оригінал якої знаходиться у відповідача. Як стверджує відповідач дані кошти він повернув на вимогу позивачки, щоб не бути винним за автомобіль, на оплату якого він брав у неї гроші. Позивач на запитання суду не змогла достеменно пояснити, з якою метою вона брала кошти та чому писала розписку.

Допитані в судовому засіданні свідки, зокрема свідок на стороні позивачки ОСОБА_14 пояснив, що приблизно рік тому ОСОБА_3 розповів йому, що віддав ОСОБА_2 близько 1000 доларів США за автомобіль «Daewoo Lanos». Свідки ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_3 позичав у нього гроші на придбання автомобіля «Daewoo Lanos» в розмірі 1500 Євро, про що склав відповідну розписку 17.11.2007 в присутності свідків, оригінал якої знаходиться в нього, а копія приєднана до матеріалів справи за клопотанням відповідача, гроші до цього часу не повернув, оскільки віддав 1000 Євро бувшій дружині за автомобіль. Факт отримання позики на придбання автомобіля підтвердили і свідки, в присутності яких складалася розписка, ОСОБА_15 та ОСОБА_13.

Позивач пояснила суду, що їй не було відомо про отримання такої позики.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.74 СК України:

«Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.»

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України:

«У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної

власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними,

якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним

договором.»

Враховуючи, що відповідачем надана розписка про отримання позивачем від нього коштів у розмірі еквівалентному 1000 Євро, як він стверджує «за автомобіль», що підтвердили свідки на стороні позивача та відповідача, на сплату вартості якого та погашення кредиту відповідач позичав у позивачки кошти, в той час як позивач не змогла пояснити, з якою метою вона брала кошти та писала розписку, суд вважає за необхідне взяти до уваги даний письмовий договір, яким посвідчується компенсація позивачу вартості частки автомобіля, та відмовити позивачу у визнанні за нею права власності на 1/2 частку спірного автомобіля та визнанні автомобіля спільною власністю подружжя. Позивач та її представник не заперечили факту пропозиції відповідачу мирного врегулювання спору при сплаті 1000 доларів США як вартості 1/2 частки автомобіля.

Оскільки встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу необхідне позивачу саме з метою поділу майна подружжя, у чому позивачу відмовлено судом, то встановлювати вищевказаний факт немає необхідності, тому і в цій частині позовних вимог суд відмовляє позивачу.

Згідно зі ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати покладаються на нього у разі відмови у задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст. 3, 69, 70, 71, 74 СК України, керуючись ст.ст. 3-13, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 222, 234, 256, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів після його проголошення.

Суддя ОСОБА_16