АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4091/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2468/15Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Корнієнка В.І., Карпушина Г.Л.,

при секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Полтавської області Озерянського Олександра Миколайовича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2014 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа без самостійних вимог: Полтавська районна державна адміністрація про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 до Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області третя особа без самостійних вимог: Полтавська районна державна адміністрація про визнання права власності - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на гідроспоруду на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, розташовану в урочища «Кисла балка» на земельній ділянці площею 0,35 га.

З даним рішенням суду не погодився заступник прокурора Полтавської області Озерянський Олександр Миколайович та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 10 листопада 2004 року між орендодавцем Полтавською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2, як орендарем, був укладений договір оренди землі (а.с.5-7). У відповідності до даного договору ОСОБА_2 в оренду передана земельна ділянка загальною площею 19,03 га, у тому числі під ставком 8, 74 га, під пасовищем 9, 94 га, під гідротехнічними спорудами 0, 35 га. Предметом вказаного договору є строкове платне користування земельною ділянкою водного фонду на території Мачухівської сільської ради для рибогосподарських потреб (а.с.8-14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт добросовісного володіння майном в розумінні ст. 344 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Проте з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Відповідно до статті 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що однією з підстав користування ОСОБА_2 водним об'єктом і відповідно гідроспорудою на ньому був договір оренди водного об'єкту (ставка) №04-42/09, який укладений ОСОБА_2 з Полтавською районною державною адміністрацією 01 грудня 2009 року з терміном дії до 11 листопада 2014 року (а.с.51-52).

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК; право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Разом з тим, набувальна давність поширюється на випадки безпідставного добросовісного володіння чужим майном. Наявність у позивача договору найму оренди виключає застосування набувальної давності.

Крім того, відповідно до ст.ст. 186, 187 ЦК України гідротехнічні споруди по обслуговуванню водних об'єктів не можуть бути відокремлені від них.

Відповідно до ст. 51 Водного кодексу України, водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. Водні об'єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. У договорі оренди водного об'єкта визначаються зобов'язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об'єкта, експлуатації водосховищ та ставків відповідно до встановлених для них центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства, режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами.

Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на споруду переходить право власності або користування на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У відповідності до вимог ч.5 ст. 122 Земельного кодексу України надання земельних ділянок водного фонду для ведення рибного господарства віднесено до компетенції Полтавської обласної державної адміністрації, тому оформлення права власності на гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці водного фонду, зачіпає інтереси зазначеного органу виконавчої влади як розпорядника земель.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги заступника прокурора Полтавської області Озерянського Олександра Миколайовича скасування рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2014 року та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Полтавської області Озерянського Олександра Миколайовича- задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2014 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_2 до Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа без самостійних вимог: Полтавська районна державна адміністрація про визнання права власності на гідроспоруду - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська