Справа № 711/2-59/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів - Куцина М.М., Кеміня М.П.

при секретарі - Дашковській С.О.

з участю - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 15 серпня 2011 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: Буштинська селищна рада, Тячівська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно, -

У С Т А Н О В И Л А :

У травні 2010 р. ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги по якому уточнила заявою від 01.09.2010 р. (т.1, а.с.71-74) та просила:

- визнати за нею право власності на 4/8 (1/2) частини будинку АДРЕСА_1 як частку у спільній сумісній власності майна подружжя та

- визнати за нею та її малолітнім сином ОСОБА_6 як спадкоємцями по 1/8 частині цього будинку.

У заяві про уточнення позовних вимог зазначала, що з 23 жовтня 1999 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1. у них народився син ОСОБА_8.

На час одруження з ОСОБА_7 йому належав фундамент, який він побудував на земельній ділянці, яка була виділена його сестрі ОСОБА_1 Після одруження вони з чоловіком всі кошти, які заробляли, спрямували на будівництво будинку.

30 січня 2004 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_7 недобудований житловий будинок АДРЕСА_1, процент готовності якого складав 57%, а його інвентаризаційна вартість становила 16 800 грн.

За час перебування у шлюбі на протязі 9 років за спільні кошти та за допомогою її батьків вони майже повністю побудували будинок, процент готовності якого складає 95%, вартість становить 185 650 грн. а тому їй у спірному будинку належить ? як частка у спільній сумісній власності подружжя. Інша ж ? частка підлягає спадкуванню між спадкоємцями ОСОБА_7, до яких крім неї та її сина належать батько померлого ОСОБА_3 та сестри померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_4, до яких право на прийняття спадщини перейшло у зв'язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_3. матері померлого ОСОБА_9, і її слід поділити між спадкоємцями порівну, виділивши їй з сином по 1/8 частці спадкового майна.

Рішенням суду (т.1, а.с.165-167) позов задоволено. Ухвалено розділити недобудований спадковий будинок АДРЕСА_1 між спадкоємцями.

Визнано право власності на 5/8 частин спадкового будинку за ОСОБА_10 та на 1/8 частину цього будинку за ОСОБА_6.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 426 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, діючи від свого імені та за довіреностями ОСОБА_4 (т.1, а.с.77) та ОСОБА_3 (т.1, а.с.34), подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі (т.1, а.с.174-176). У скарзі зазначає, що спірний будинок не завершений будівництвом, право власності на нього не зареєстровано; договір дарування відповідно до чч.1,2 ст.215 ЦК є нікчемним, оскільки на момент його укладення діяла ч.4 ст.331 ЦПК, згідно з якою вона могла подарувати незавершений будівництвом будинок, готовність якого була незначною і становила 57 %, тільки після визнання її власником недобудованого будинку в судовому порядку; суд безпідставно визнав 57 % , які були подаровані ОСОБА_7, спільною сумісною власністю подружжя.

Справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 розглядається апеляційним судом втретє після скасування ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 р. рішення апеляційного суду Закарпатської області від 1 грудня 2011 року (т.2, а.с.37-38, .65-66), та скасування ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2012 р. (т.2, а.с.88-89, 145-147) і передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи.

Клопотання ОСОБА_11, що діє від імені ОСОБА_12, про відкладення розгляду справи, залишено без задоволення, згідно з ст.169 ЦПК України, оскільки вказаний представник з клопотанням про відкладення справи звернувся повторно (т.2, а.с. 165, 176).

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю позивачки та її померлого чоловіка ОСОБА_7 і їх частки у праві власності є рівними. ? частина будинку, яка належала ОСОБА_7, підлягає розподілу між спадкоємцями - позивачкою, її сином та відповідачами по 1/8 частині за кожним, а тому частка позивачки у будинку становить 5/8 частин, а її сина 1/8.

Проте до такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, об'єктом спору є незавершений будівництвом житловий будинок за адресою смт. Буштино, вул. Шкільна, 2, який не зданий в експлуатацію і право власності на який не зареєстровано, а предметом спору є матеріально-правова вимога про визнання права власності на це нерухоме майно з підстав, передбачених ст.60 СК та ст.ст.1216, 1261 ЦК України.

Проте, ст.331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ВСУ від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (ч.3 ст.331 ЦК України).

Таким чином ст.331 ЦК України не передбачена можливість виникнення права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку.

Зі змісту заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що позивачка (т.1, а.с.71-74), назвавши заяву «Про поділ спадкового майна», фактично просила визнати за нею право власності на 5/8 частин будинку, а за її неповнолітнім сином - на 1/8 частину будинку. Вимоги про визнання будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя з підстав, передбачених ст.62 СК України у зв'язку з тим, що незавершений будівництвом будинок, який був подарований її чоловікові ОСОБА_7 за час шлюбу істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, позивачкою не заявлялись. Навпаки, вона стверджувала, що на час одруження з ОСОБА_7 (23 жовтня 1999 р.) йому належав фундамент, який він побудував на земельній ділянці, яка була виділена його сестрі ОСОБА_1 Після одруження вони з чоловіком всі кошти, які заробляли, спрямували на будівництво будинку, а тому цей будинок є їх спільною сумісною власністю (ст.60 СК України).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням наведеного, зокрема того, що об'єктом спору є незавершений будівництвом житловий будинок за адресою смт. Буштино, вул. Шкільна, 2, який не зданий в експлуатацію і право власності на який не зареєстровано, а предметом спору є матеріально-правова вимога про визнання права власності на це нерухоме майно з підстав, передбачених ст.60 СК та ст.ст.1216, 1261 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позовні вимоги як такі, що суперечать ст.331 ЦК України задоволенню не підлягають.

Відповідно до пп.3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.331 ЦК України, ст.60 СК України, колегія суддів, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 15 серпня 2011 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: Буштинська селищна рада, Тячівська районна державна нотаріальна контора, про визнання за нею права власності на 5/8 частин будинку АДРЕСА_1 та за її сином ОСОБА_6 права власності на 1/8 частину цього будинку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

С У Д Д І :

Куцин М.М. Боднар О.В. Кемінь М.П.