Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючої судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без руху, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом Комунального підприємства "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" до ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити земельну ділянку, з виплатою грошової компенсації,

в с т а н о в и в:

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2012 року відкрите провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" до ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити земельну ділянку.

02 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявив клопотання про залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви не більше п'яти днів, мотивуючи тим, що позовна заява не відповідає вимогам ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивачем не долучено належні та допустимі докази, якими позивач обґрунтовує підстави звернення з цим позовом до відповідача, також враховуючи, що позивачем одночасно заявлені вимоги про звільнення земельної ділянки та виплату компенсації в розмірі ринкової оцінки майна та експертної оцінки земельної ділянки з поліпшенням, що зумовлює зазначення у позовній заяві ціни позову та в залежності від визначеної ціни позову позивачем має бути сплачено судовий збір, що зумовлює вирішення питання про залишення позову без руху та надання судом позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви.

Представник позивача Корінна О.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заявленого клопотання, оскільки вважає заявлене клопотання необґрунтованим.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлене відповідачем ОСОБА_1 клопотання про залишення позову без руху є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Форма і зміст позовної заяви визначена в статі 119 Цивільного процесуального кодексу України, як передбачено нормою даної статті, позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до положень п.8 ч.1 ст.207 Цивільного процесуального кодексу України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Як роз'яснено у п.7 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Також, у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" зазначено, що при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України .

Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (частина четверта статті 10, стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Також, при звернені з цим позовом до суду позивачем долучено оригінал платіжного документа №363 від 18 травня 2012 року про сплату судового збору в розмірі 214 грн. 60 коп., тому виходячи з предмету позову, який стосується вимог щодо звільнення земельної ділянки, цей спір не є майновим, в свою чергу позивачем не пред'явлено до відповідача вимог майнового характеру, що зумовлювало б сплату позивачем судового збору в розмірі визначеному ст.4 Закону України "Про судовий збір", а відповідно до вимог ч.2 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України позивач розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд, тому суд не має право зобов'язувати позивача подати заяву про зміну підстав та предмету позову, оскільки це право належить виключно позивачу у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява відповідача ОСОБА_1 про залишення позову без руху є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі відповідачем не оскаржувалась, в той же час подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, як це передбачено ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 119, 121, 130, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про залишення позову без руху , яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом Комунального підприємства "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" до ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити земельну ділянку, з виплатою грошової компенсації.

Відповідно до положень ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я