Справа № 199/3137/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного кредитного договору № 007М від 15 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_2 в банківській установі позивача отримав кредит у розмірі 70000 грн. Відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 24,0 % річних та щомісячної комісії у розмірі 0,5% від суми кредиту, що становить 350,00 грн. та здійснювати повернення кредиту щомісячними рівними платежами у розмірі 4050,98 грн. Кінцевий строк погашення кредиту 14 серпня 2009 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту відповідачем не виконані, внаслідок чого позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором. 08 липня 2009 року судом видано судовий наказ № 2н-592/09, яким з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 31850,46 грн. Відповідно до умов п. 7.4 Кредитного договору, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання відповідачем зобовязань за ним. Оскільки станом на 08 квітня 2015 року рішення суду відповідачем виконано не було, заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач нарахував відповідачу проценти за користування кредитними коштами за період з 09 липня 2009 року (наступний день після дня ухвалення рішення) по 08 квітня 2015 року в сумі 31577,24 грн., а також комісію в сумі 350,00 грн. Умовами п. 4.1 кредитного договору передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення сплати повернення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором, позивач нарахував пеню за несплату (непогашення) кредиту та процентів за користування кредитними коштами у сумі 16427,01 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 48354,25 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь разом з понесеними ним судовими витратами.

Представник позивача ПАТ «Діамантбанк» ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Назвати поважні причини, які перешкоджали позивачу звернутися до суду за захистом порушеного права в межах строку позовної давності, не змогла.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в суді заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки банк скористався своїм правом та звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу на стягнення заборгованості. Вважають, що з часу видачі судового наказу банк безпідставно нараховує проценти, комісію та пеню. Просять застосувати до позовних вимог позовну давність.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія кредитного договору № 007М (а.с. 6-9), укладеного 15 серпня 2007 року між відповідачем ОСОБА_2 та Акціонерним банком «Діамант», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 70000,00 грн., а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами договору ОСОБА_2 зобовязався повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п.п. 2.6 кредитного договору).

Позичальник зобовязаний повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь якому випадку не пізніше 14 серпня 2009 року (п.п. 1.1).

До позову додана копія судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська № 2н-592/09 від 08 липня 2009 року (а.с. 21), який набрав законної сили 25 листопада 2009 року, яким з ОСОБА_2 на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 31850,46 грн.

З розрахунку заборгованості (а.с. 12-13) вбачається, що з часу ухвалення зазначеного судового наказу до звернення позивача до суду заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23014,54 грн. відповідачем сплачена не була.

Відповідно до п. 7.4 кредитного договору, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання відповідачем зобовязань за ним.

За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 24,0% річних, а також щомісячна комісія у розмірі 0,5% від суми кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 12-13), позивачем за період з 09 липня 2009 року по 08 квітня 2015 року нараховані відсотки за користування кредитним коштами в розмірі 31577,24 грн., а також комісія в розмірі 350 грн.

Розрахунок заборгованості за процентами та комісією позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений.

Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування позивачем процентів та комісії суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України в ухвалі № 6-26268вов08 від 30 травня 2012 року, згідно якого статтею ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що відноситься до параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Так, п. 6.1 кредитного договору, укладеного 5 серпня 2005 року між ЗАТ «ПриватБанк» і риболовецьким комерційним приватним підприємством «Славутич», визначено, що цей договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань за ним (а.с. 8). Таким чином, проценти за кредитним договором нараховуються до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань.

На підставі викладеного, позивач правомірно нарахував заборгованість за процентами та комісією, оскільки грошове зобовязання за кредитним договором до цього часу не виконане і кредит відповідачем позивачеві не повернутий, а відповідні заперечення сторони відповідача судом відхиляються як такі, що ґрунтуються на хибному тлумаченні чинних правових норм.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів згідно цього договору та/або за несвоєчасну сплату процентів за користування ними та/або вказаної у п. 1.4 цього договору комісії, позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі діючої у період виникнення прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої (несвоєчасно сплаченої) суми за кожен день прострочення.

У звязку з простроченням ОСОБА_2 повернення кредиту, сплати відсотків та комісії за користування кредитом, позивачем на підставі п. 4.1 кредитного договору здійснене нарахування пені у розмірі 16427,01 грн. (а.с. 14-16).

Розрахунок суми пені позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань.

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Суд виходить з того, що згідно умов кредитного договору (п. 1.4, 2.6) заборгованість за відсотками та комісією мала здійснюватися щомісячними платежами з періодом сплати до 5 числа кожного місяця. Отже, 6 числа кожного місяця, у разі нездійснення до цього часу відповідачем чергового щомісячного платежу, позивач мав обєктивну можливість довідатися про порушення свого права на отримання такого щомісячного платежу і початок перебігу строку давності щодо вимог про стягнення такого простроченого щомісячного платежу за відсотками та комісією починається з 6 числа відповідного місяця.

Позивач звернувся з позовом до поштової установи для пересилання до суду 21 квітня 2015 року (а.с. 72).

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, позивачем пропущено строк давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та комісією, строк сплати яких настав 05 квітня 2012 року.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 12-13), станом на 05 квітня 2012 року прострочена заборгованість відповідача перед позивачем становила:

- 14960,21 грн. за відсотками;

- 350 грн. за комісією.

У межах строку позовної давності заборгованість відповідача перед позивачем за нарахованими відсотками становить 16617,03 грн. (31577,24 - 14960,21).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України, до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Таким чином, позивачем пропущено строк давності щодо позовних вимог про стягнення пені, нарахованої станом на 20 квітня 2014 року.

Позивачем нарахування пені здійснене по 08 квітня 2015 року (а.с. 14-16).

Станом на 20 квітня 2014 року нарахована пеня у розмірі 287,24 грн.

У межах строку позовної давності та у межах заявлених позовних вимог (з 21 квітня 2014 року по 08 квітня 2015 року) розмір пені становить 16139,77 грн. (16427,01 287,24).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд не вбачає поважних причин пропущення строку позовної давності, позивач на такі поважні причини не посилається, а відповідач з представником наполягають на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності.

За наведених обставин, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, комісією та пенею, строк давності щодо яких минув, слід відмовити.

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, який прострочив виконання грошового зобовязання, на підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 32756,80 грн., яка складається з заборгованості:

-16617,03 грн. за відсотками;

-16139,77 грн. за пенею.

З відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору у частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, у розмірі 327,57 грн. (483,54 х 32756,8 / 48354,25)

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»:

- заборгованість за кредитним договором у розмірі 32756 гривень 80 копійок;

- судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 327 гривень 57 копійок;

усього стягнувши 33084 (тридцять три тисячі вісімдесят чотири) гривні 37(тридцять сім) копійки.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :