Справа №591/3246/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1391/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_4, на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», про стягнення коштів з банківського рахунку, інфляційний витрат, неустойки, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3, діючий за довіреністю в інтересах ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом, у якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» ( далі банк) суму банківського вкладу у розмірі 4029,36 доларів США. Окрім того, просив стягнути 12016,63 грн. інфляційних збитків, 361 грн. - суму трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України, неустойку у розмірі 130126,82грн. згідно п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» через невиконання банком судового рішення, яким на користь позивача вирішено питання повернення банківського вкладу у розмірі 1751 доларів США.

Позов мотивувала тим, що 29.04.2014р. з банком укладено договір про відкриття поточного рахунку та обслуговування з використуванням спеціального платіжного засобу, який видано позивачу для зняття грошей з відкритого поточний рахунок НОМЕР_1. Умовами договору передбачено, що клієнт за допомогою спеціального платіжного засобу має право отримувати готівкою кошти в касах банків, пунктах видачі готівки і банкоматах, проводити оплату товарів і послуг на підприємствах торгівлі та сервісу. У зв'язку із закінченням строку дії договору депозитного вкладу станом на 05.01.2015 року залишок коштів на поточному рахунку складав 5780,36 доларів США, в т.ч. доступна суму 4029,36 доларів США, т.я. сума 1751 доларів США була банком заблокована у зв'язку із виконанням рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20.02.2015р. На звернення позивача з вимогою про отримання готівки в межах доступної суми 4029,36 доларів США, зазначеної суми не було виплачено всупереч договірним зобов'язанням. Його заяви про отримання грошей у зв'язку із спливом строку дії договорів банківських вкладів від 13.10.2014р. та від 15.10.2015р. також залишена без задоволення. Залишається невиконаним рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20.02.2015р, яким на користь позивача стягнуто 1751 доларів США. Через не виконання банком своїх договірних зобов'язань та невиконання судового рішення, просив також стягнути борг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦУ України та пені у розмірі трьох відсотків за кожний день затримки відповідно до ст.10.5 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02.06.2015 року позов задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», в особі Сумського відділення №1 кошти, що знаходяться на поточному рахунку позивача в сумі 4029,36 доларів США в рахунок повернення вкладу згідно договору №309044. В задоволені вимог про стягнення інфляційних збитків, трьох процентів річних та неустойки (пені) відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання судових витрат: стягнуто з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Сумського відділення №1 судових збір на користь держави в сумі 847,19грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представником позивача принесена апеляційна скарга, у якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У апеляційній скарзі зазначено, що вирішуючи спір, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в порушення ст.11 ЦПК України, бо такі вимоги як повернення з депозитного вкладу за договором не були предметом судового розгляду і таких вимог не заявлялось. Окрім того, суд стягнув кошти тільки з Сумського відділення №1 банку, в той час, як вимоги заявлені до юридичної особи. Вважає помилковим висновок суду про те, що вимоги щодо відшкодування інформаційних збитків, сплата трьох відсотків річних та неустойки (пені) відноситься до іншого договору, а тому в межах цієї справи не розглядалась. Предметом позову по даній справі є стягнення грошових сум, які за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.02.2015р. не стягнуті. Суд висловився про те, що позивачем не надано доказі про невиконання банком вказаного рішення, але це є невірним, бо в матеріалах справи є виписка по рахунку НОМЕР_1 за період з 14.01.2015 по 05.05.2015р., з якої вбачається, що залишок коштів на початок періоду складав 1751,78 доларів США і кошти станом на момент подачі позову до суду не були зняті з рахунку.

В судому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги і пояснив, що після ухвалення оскарженого рішення заборгованість стягнута за рішенням суду вже виплачена позивачу. Представник позивача підтвердив, що з рішенням в частині розміру суми, яку стягнуто на користь позивача згодний.

Представник банку в судове засідання не з'явився, але згідно розписки судова повістка отримана 06.07.2014р. і неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що згідно укладеному договору №24-в/020806 від 29.04.2014р. на ім'я ОСОБА_4 відкрито поточний рахунок та визначено обслуговування спеціального платіжного засобу, а саме, видана платіжна картка, яка дозволяє знімати з поточного рахунки кошти, які зараховувалися як поповнення картрахунку відповідно до 3.4 умов договору.

За даними виписки з рахунку приватного клієнта № /0505 станом на 05.05.2015р. за основним рахунком НОМЕР_1, який поповнюється у іноземній валюті - доларах США, залишок складає 5449,35 доларів США, з яких сума доступна до списання 4029,36 доларів США.

05.01.2014р. позивача подав письмову заяву, у якій просить видати йому готівку у зв'язку із закінченням строку дії договору банківського вкладу №309044 від 29.04.2014р. У її заяві від 06.01.2015р. заявлена вимога про виплату готівкою 1150 доларів США через закінчення строку дії договору банківського вкладу №354045 від 13.10.2014р. В третій раз позивач подала аналогічну заява про виплату готівкою 550 доларів США у зв'язку із закінченням договору банківського вкладу №354708 від 15.10.2014р.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.02.2015р., яке набрало законної сили, з банку на користь позивача стягнуто 1751 доларів США. Рішення набрало законної сили 17.03.2015р.

Цим рішенням встановлено, що на депозитному рахунку банку за договором № 354045 від 13.10.2014р. знаходилися грошові кошти позивача в сумі 1150 доларів США, термін дії договору закінчився 04.04.2015р. Факт внесення грошей на банківський депозитний рахунок підтверджено квитанцією. Наступного дня 5 січня 2015 року позивач звернулась за отриманням грошей, але гроші не були виплачені Окрім того, 15.10.2014р. позивач уклала з банком договір № 354708 відповідно до якого зробила депозитний внесок на суму 550 доларів США із кінцевим днем повернення грошей 07.01.2015р. На звернення позивача 08.01.2015р. вказана сума грошей не була повернута. З набрання 17.03.2015р. законної сили рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.02.2015р, загальна сума грошового зобов'язання банку перед позивачем склала 1751 доларів США, але на час ухвалення судом першої інстанції рішення банком не виконане.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення на користь позивача 4029,36 доларів США та судових витрат не оскаржується.

Відповідно до частини 3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Викладені обставини сторони не оспорюють, бо заперечень з боку банку до суду не надходило.

Суд першої інстанції стягуючи з банку на користь позивача у рахунок повернення суми депозитного вкладу помилково зазначив «публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Сумського відділення №1», т.т вказав боржником не тільки юридичну особу, до якої заявлені вимоги, а і його відокремлене структурне відділення, яке немає цивільної дієздатності юридичної особи, згідно ст. 92 ЦК України.

Окрім того, суд помилкового в резолютивній частині зазначив про повернення вкладу (депозиту) «згідно договору 309044», при тому, що позивачем заявлені вимоги про стягнення грошових сум зарахованих з депозитного владу на поточний рахунок, відкритого на підставі укладеного сторонами договору №24-в/020806 від 29.04.2014р., т.т іншого договору.

Відповідно до п.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що в резолютивній частині рішення зайво зазначені «в особі Сумського відділення №1» та «згідно договору 309044» дають підстави відповідно до статті 309 ЦПК України для зміни в цій частині рішення з виключенням з абзаців 2,4 резолютивної частини рішення слова «в особі Сумського відділення №1» та «згідно договору 309044».

Залишаючи позовні вимоги про стягнення інфляційних збитків, суми трьох відсотків річних, неустойки (пені) суд першої інстанції виходив з того, що у позові заявлено про стягнення суми депозиту у розмірі 4029,36 доларів США, а повернення депозитного вкладу у розмірі 1751 доларів США вже вирішено іншим рішенням.

Але, суд першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення по справі, не визначив характер заявленого спору, чим допустив порушення норм процесуального закону, тому колегія суддів з таким висновками не погоджується і визнає в цій частині рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає ст. ст. 213,214 ЦПК України.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як зазначено у позовній заяві, через невиконання банком рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20.02.2015р. щодо стягнення 1751 доларів США заявлені вимоги стягнути за період з дня звернення позивача до банку за отриманням сум депозитів, а саме 5,6 та 8 січня 2015 року до дня надходження позову до суду 07.05.2015р. на підставі ст. 625 ЦК України - інформаційні витрати та три відсотка річних від простроченої суми, а також три відсотка від загальної вартості замовлення за кожний день не виконання банком зобов'язання про повернення депозиту згідно ст.10п.5 Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів визнає, що такі позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, коли боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представленим договором №24-в/020806 від 29.04.2014 у статті 8 «відповідальність сторін» розмір процентів, що підлягає стягненню за порушення грошового зобов'язання не визначено, а тому у зв'язку з невиплатою 5,6 і 8 січня 2015р. сум депозиту в розмірі 1150 і 550 доларів США вимоги про стягнення на користь позивача три відсотка річних від простроченої суми підлягає задоволенню.

За змістом ст.526 та ст.1058 ЦК України зобов'язання банку з поверненням вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу готівкою, надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд, колегія вважає, що у банка перед позивачем до ухвалення рішення існували невиконані договірні грошові зобов'язання.

У зв'язку із невиплатою банком 5,6, і 8 січня 2015 року сум депозитних вкладів у зв'язку із закінченням строків дії договорів банківського вкладу та не виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20.02.2015р. з моменту набрання ним законної сили, т.т з 17.03.2015р. і до часу ухвалення цього рішення на користь позивача слід стягнути 17,26 доларів США(1150дол.х3%:360дн.х2дн.+1700дол.х3%:360х67дн.+1751дол.х3% :360дн.х52дн.).

Але колегія визнає такими, що не ґрунтуються на законі вимоги позову про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, бо депозитний вклад було внесено у іноземній валюті - доларах США, а відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються для невиробничого споживання. Ціни встановлюються в національній валюті - гривні, отже офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України і не застосовується до іноземної валюти.

Відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Закон України «Про захист прав споживачів» є спеціальним законом, який містить у собі значно більше гарантій прав споживачів під час отримання послуг порівняно з ЦК та іншими спеціальними законами. Цим Закон установлена пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги) за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором. Коли ж вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3 % загальної вартості замовлення (ч. 5 ст. 10 Закону). Разом із тим, ураховуючи, що спірні правовідносини є таким, що виникли на підставі договору, тому такі правовідносини з участю споживачів регулюються й спеціальними законами України.

Після укладення сторонами договору банківського вкладу між банком та позивачами виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів, а тому положення ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не застосовується.

На підставі викладеного колегія суддів визнає, що вимоги про стягнення суми індексу інфляції за ст. 625 ЦК України та пені у розмірі три відсотка за п.5ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на закону, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні цих вимог через постановлення іншого рішення слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з вище наведених підстав.

Керуючись ст. 303,307.309,316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 червня 2015 року змінити, виключивши слова «в особі Сумського відділення №1» та «згідно договору 309044» з абзаців 2,4 резолютивної частини рішення, в частині відмови у задоволенні позову про стягнення трьох відсотків річних, інформаційних витрат, пені скасувати.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_4 суму трьох відсотка річних у розмірі 17 ( сімнадцять ) доларів 26 центів США.

В іншій частині у задоволенні прозову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -