АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/7942/14-ц
Справа №22-ц/791/1213/2015 Головуючий в І інстанції Заболотний В.М.
Категорія 52 Доповідач: Кутурланова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 19 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Кутурланової О.В.
Суддів:Орловської Н.В.
Майданіка В.В.
При секретарі:Гончар К.С.

за участі прокурора Коваленко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Суворовського району м.Херсона, орган опіки та піклування Дніпровського району м.Херсона про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Суворовського району м.Херсона про позбавлення батьківських прав.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 21.07.2006 року по 04.12.2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема, не приймає участь у вихованні сина, не підтримує з ним родинних стосунків, не надає матеріальної допомоги та несвоєчасно сплачує аліменти, позивачка просила суд з підстав, визначених ч.1 ст.164 СК України, позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 12.01.2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Дніпровської районної у м.Херсоні ради.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Суворовського району м.Херсона, орган опіки та піклування Дніпровського району м.Херсона про позбавлення батьківських прав відмовлено за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходивз недоведеності факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків із виховання дитини, в той час як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка виконує батьківські обов'язки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно роз'яснень, даних в п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановленота вбачається з матеріалів справи, що з 21.07.2006 року по 04.12.2008 року ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4,5,8).

Заочним рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 22.02.2010 року з відповідача на користь позивача стягнено аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 17.11.2009 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Згідно довідки-розрахунку від 12.11.2014 року заборгованість ОСОБА_6 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання дитини станом на 01.11.2015 року складає 14828,10 грн. (а.с.7).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_6 посилався на те, що він позбавлений можливості спілкуватися з сином, оскільки позивачка чинить йому перешкоди в цьому, внаслідок чого він 04.02.2014 року був змушений звернутися до служби у справах дітей виконкому Суворовського району м.Херсона із заявою про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною (а.с.89). Крім того, на підтвердження факту його участі в матеріальному забезпеченні дитини надав в судовому засіданні відповідні квитанції про переказ грошових коштів.

З огляду на те, що позивачкою не надано належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання сина, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, в той час як відповідач в судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав та пояснив, що прагне брати участь у вихованні дитини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності підстав для позбавлення батьківських правОСОБА_6 відносно його сина ОСОБА_7, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати захисту інтересів дитини та стимулюванню батька щодо належного виконання ним своїх обов'язків.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, як не обґрунтовані законом та такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді