Справа № 195/342/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2015 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Горват Н.Є.,

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел. Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення позики, заборгованість по якій складає в сумі 114 800 грн. та проценти у сумі 4155,25 грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 28 липня 2009 року на прохання ОСОБА_2 їй було надано у борг 100 000 грн. Про отримання грошей ОСОБА_2 склала розписку, яку також підписали двоє свідків. Строк повернення боргу не було вказано.

У розписці вона вказала, що гроші бере під заставу земельного паю, який належав на праві приватної власності її матері ОСОБА_3 (тому що вона має доручення на право розпорядження земельним паєм), при цьому договір застави не було оформлено. Свідками передання грошей були ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Крім того, відповідач також отримала від позивача гроші по договору позики шляхом надання розписок 03.12.2010 року у сумі 10000 грн. на строк до 01.03.2011 року, 16.12.2010 року у сумі 2500 грн. на строк до 01.03.2011 року, та 25.05.2011 року у сумі 2300 грн. на строк до 01.09.2011 року, які також не повернула. Телефоном вона повідомила, що цю суму вона визнає, але до цього часу гроші не повернула.

У листопаді 2013 року позивачем було направлено вимогу на імя боржника ОСОБА_2 з проханням про повернення боргу у строк до 15 листопада 2013 року.

Письмової відповіді від боржника він не отримав, але вона телефоном повідомила його, що гроші вона повертати не буде, мотивуючи тим, що він не зможе довести, що вона взагалі їх позичала.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі та долучила до матеріалів справи оригінали відповідних розписок, наданих відповідачем у даній справі про отримання нею коштів.

Відповідач ОСОБА_2 в останнє судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. В минулих судових засіданнях відповідачка була присутня, їй було роз?яснено її права, також вона надавала суду свої пояснення. Представником відповідача надано заяву про припинення його повноважень в даному провадженні.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти даного позову заперечували частково, та надали суду письмові заперечення проти позову. Відповідачка пояснила суду, що позовні вимоги про стягнення боргу за розписками від 03.12.2010 р. у сумі 10000 грн., від 16.12.2010 р. в сумі 2500 грн., від 25.05.2011 р. в сумі 2300 грн. та проценти в сумі 1155,25 грн. вона визнає у повному обсязі, а позовні вимоги про стягнення боргу у сумі 100000 грн. та процентів у сумі 3000 грн. не визнає, обґрунтовуючи наступним. Відповідачу належить земельна ділянка площею 5.390 га, розташована на території Новокиївської сільської ради Томаківського району, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 799299, який знаходиться у ТОВ «Славутич».

В липні 2009 р. тяжко хворіла мати відповідача - ОСОБА_3. Для лікування матері потрібні були гроші. В кінці липня 2009 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1, який працював у ТОВ «Славутич» з пропозицією про укладення договору оренди належної їй земельної ділянки строком на 49 років. В якості завдатка виконання договору оренди земельної ділянки ОСОБА_2 написала розписку, що отримала від працівника ТОВ «Славутич» ОСОБА_1 100 000 грн., де вказано, що Савело отримала 100 000 грн. як завдаток оренди пая /Державний акт серії ЯЖ № 830877/ площею 10.3035 га, але фактично відповідач отримала 75 000 грн. Обставини, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші в якості завдатка для виконання договору оренди земельної ділянки підтверджуються розпискою від 28.07.2009 року, договором оренди земельної ділянки укладеного після написання розписки 01.09.2009 року. Також ОСОБА_2 стверджує, що після підписання даного договору вона не отримувала орендну плату з 2009 року по теперішній час. У розписці помилково вказано, що отримано гроші за передачу в оренду земельної ділянки площею 10.3035 га. На той час земельна ділянка площею 10.3035 га належала матері відповідача ОСОБА_3, а земельна ділянка ОСОБА_2 площею 5.390 га знаходилася у короткочасній оренді у ТОВ «Славутич». Відповідач ніяк не могла передати в оренду земельну ділянку площею 10.3035 га, так як вона їй не належала, довіреність на право розпорядження земельною ділянкою ОСОБА_3 видала ОСОБА_2 17.05.2012 р., що підтверджується копією довіреності. Крім того, ОСОБА_3 01.12.2010 р. уклала договір оренди належної їй земельної ділянки з ТОВ «Славутич».

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

На теперішній час земельні ділянки площею 10.3035 га та площею 5.390 га знаходяться в оренді ТОВ «Славутич».

Представник відповідача, посилаючись на ст. 571 ЦК України, також зазначає, що оскільки ОСОБА_2 виконала своє зобовязання і передала в оренду земельну ділянку, тому вона не повинна повертати позивачу 100 000 грн. та проценти у сумі 3000 грн.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи і письмові докази, заслухавши представників сторін та відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

28 липня 2009 року позивачем у справі ОСОБА_1 було надано відповідачу у справі ОСОБА_2 у борг 100 000 грн., що підтверджується розпискою останньої від 28.07.2009 року, складеною в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Статтею 1049 ЦК України передбачено, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З доданих до матеріалів справи розписок від 03.12.2010 р., від 16.12.2010 р., від 25.05.2011 р. суд вбачає, що відповідач дійсно 03.12.2010 року отримала від позивача кошти у сумі 10000 грн. на строк до 01.03.2011 року, 16.12.2010 року у сумі 2500 грн. на строк до 01.03.2011 року, та 25.05.2011 року у сумі 2300 грн. на строк до 01.09.2011 року, які не повернула до теперішнього часу.

На адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про повернення боргу від 31.10.2013 р. в сумі 100 000 грн. за розпискою від 28.07.2009 р. в строк до 15.11.2013 року, а також вимогу про повернення боргу від 31.10.2013 р. на загальну суму 114800 грн. за розписками від 03.12.2010 р., від 16.12.2010 р., від 25.05.2011 р. в строк до 15.11.2013 року, копії вказаних вимог додано до матеріалів справи.

Якщо грошові зобов'язання не виконані у строк, передбачений договором на вимогу кредитора боржник зобов'язаний сплатити 3 проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

За даними розписками сума процентів становить 1155, 25 грн., з наступного розрахунку:

-з 10000 грн. /строк повернення 01.03.2011 р./, де термін повернення становить 2 роки 8 місяців, сума процентів складає 800 грн. (10000:100 х 3% х2 р. = 600 грн. + 200 грн. за 8 міс. = 800 грн.);

-з суми 2500 грн. відповідно за 2 роки 8 місяців сума процентів складає 200 грн.;

-з суми 2300 грн. відповідно за 2 роки 3 місяці сума процентів складає 155, 25 грн.

Таким чином, загальна сума боргу становить 114800 грн., а сума процентів складає 4155,25 грн.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Даний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до мов договору та вимог цивільного законодавства.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Суд вважає посилання відповідача на умови позики 100000 грн., та те що вона виконала дані умови, безпідставними, так як з даної розписки не зрозуміло, які саме наслідки передбачала відповідачка ставлячи умовою отримання позики - заставу державного паю. Також судом було з?ясовано, що земельний пай, реквізити якого вказано в розписці належав матері відповідачки - ОСОБА_3, довіреність на розпорядженням яким відповідачка отримала лише 17.05.2012 р.

Також ствердження відповідачки про те, що передавши земельний пай в довгострокову оренду, та отримавши за це грошові кошти вона перестала отримувати орендну плату за землю, були спростовані доказами, наданими представником позивача, а саме копіями видаткових касових ордерів за 2009-2011 роки про отримання відповідачкою орендної плати за землю.

Тому за таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а доводи відповідачки безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи. Крім того, факт написання вказаної розписки відповідачем не оспорювався.

Суд також вважає за необхідне відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1189,55 грн., що був сплачений позивачем при зверненні до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 7, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 625,1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) борг в сумі 114 800 грн. та проценти у сумі 4155,25 грн., а всього в сумі 118 955, 25 грн. (сто вісімнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять грн. 25 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1189 грн. 55 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6