У Х В А Л А

14 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.,Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києві від 24 березня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про захист прав споживача, стягнення відсотків за користування грошовими коштами, трьох процентів річних від суми вкладу, пені та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк») на його користь відсотки за користування грошовими коштами у розмірі

4 долари США 25 центів, три проценти річних від суми вкладу в розмірі

2 долари США 8 центів, пеню в розмірі 765 доларів США 72 центи та на відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада

2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києві від

24 березня 2015 року й ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2015 року, позов задоволено частково, ухвалено стягнути з ПАТ «Укрексімбанк» на користь ОСОБА_4 відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 2 центи, три проценти річних від суми вкладу в розмірі 2 долари США 8 центів; у задоволенні решти вимог відмовлено.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування судових рішень у частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення пені та відсотків за користування коштами в повному обсязі й ухвалення нового рішення в цій частині з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (статтей 549 - 552 ЦК України, частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статтей 1061, 1070 ЦК України.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 2 липня 2015 року, щодо якої подана заява про перегляд, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які виходили з наступного. Задовольняючи частково вимоги про стягнення відсотків за користування коштами, суди дійшли висновку, що позивач має паво на отримання зазначених відсотків за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення у розмірі та на умовах, передбачених депозитними договорами для відповідного рахунку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за затримку повернення депозитних вкладів та нарахованих за ними відсотків (частина п'ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»), суди виходили з того, що після укладення договорів між банком і позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів, якими нарахування та стягнення такої пені не передбачено.

Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

15 лютого 2012, яку надано заявником як приклад та якою рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасовано й справу в цій частині передано на новий судовий розгляд, не містить відповідної правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судом належним чином фактичних обставин справи та невизначення судом правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

З огляду на викладене, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

від 29 травня 2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та 28 січня 2015 року у справі за позовом про стягнення коштів суд дійшов висновку про стягнення з відповідача процентів по банківських вкладах за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів;

від 25 грудня 2013 року суд розглянув справу, предметом якої був спір про стягнення з банку на підставі частини другої статті 625 ЦК України інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту), при цьому суд виходив з того, що за змістом статтей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки); у випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Порівняння змісту вказаних постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

2 липня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про захист прав споживача, стягнення відсотків за користування грошовими коштами, трьох процентів річних від суми вкладу, пені та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києві від 24 березня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України А.Г. Ярема Л.І. Охрімчук Ю.Л. Сенін