Справа № 487/2075/15-ц
Провадження № 2/487/1358/15
22.05.2015 м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.
при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету, Товарна біржа «Нерухомість центр», ОСОБА_5, про визнання угоди дійсною, -
Позивачка ОСОБА_8 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідно до якої підтримала позов та просила його задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9, та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету, Товарна біржа «Нерухомість центр», ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду пред'явленого позову були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачі та треті особи не з'явилися до суду без поважних причин. З урахуванням заяви позивачки про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції було видане свідоцтво НОМЕР_1 від 01.10.2014 року (а.с.5). Після смерті ОСОБА_6, Першою миколаївською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу 66/2015 (а.с.13).
Згідно заповіту ВТТ№421976 від 14.04.2014 року, зареєстрованому в Спадковому реєстрі за номером 55977597, все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом ОСОБА_10 матиме право, спадкодавець заповіла позивачці ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в рівних частках кожній (а.с. 6-7).
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви НАА 590578 від 29.01.2015 року, ОСОБА_7 відмовилась від спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.16), у зв'язку з чим єдиною спадкоємицею за заповітом залишилася ОСОБА_1
Спадкуванням, згідно ст. 1216 ЦПК України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, за нормами ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За життя, за договором купівлі-продажу, який був зареєстрований товарною біржею «Нерухомість-Центр» 14 грудня 1999 року за №2-661, ОСОБА_6 придбала у відповідачів ОСОБА_3 (яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5.), ОСОБА_2, ОСОБА_4 належну їм на праві власності двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 29,0 м2 та загальною площею 45,3 м2 (а.с.9).
Право власності на придбане майно було зареєстровано за ОСОБА_6 у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20 грудня 1999 року (а.с.8,10-12).
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а 29.09.2014 року одна із сторін договору (ОСОБА_6) померла, що робить неможливим нотаріальне оформлення угоди в даний момент, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був зареєстрований товарною біржею «Нерухомість-Центр» 14 грудня 1999 року за №2-661, між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (яка діяла в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5.), ОСОБА_2, ОСОБА_4, що є належною формою захисту інтересів добросовісних учасників правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 250 гривні 82 копійок, а також витрати, пов'язані із публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачів у сумі 50 гривень 00 копійок, в рівних частках з кожного (250,82+50,00=300,82/3=100,27).
Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 47, 48, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 100 (сто) гривень 27 копійок з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.
СУДДІ: А.О. ТЕМНІКОВА