АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№666/1638/15-ц Головуючий в суді І інстанції: Рядча Т.І.
Номер провадження 22ц/791/1514/15 Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 26 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, діючого від імені ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_5 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_5 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійним, посилаючись на те, що 06.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 26208 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що кредитний договір укладений з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та його прав, оскільки вимога щодо сплати споживачем у разі невиконання ним зобов'язання за договором є непропорційно великою сумою компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції).

Окрім того, умовами договору передбачено підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійними абзац 2,3,4 п. 1.3.1, п. 5.2, п. 5.3 кредитного договору від 06.07.2008 року укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, а також зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості позивача з урахуванням недійсності окремих положень зазначеного кредитного договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 15.04.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, діючий від імені ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, суд першої інстанції вирішуючи спір по суті не звернув уваги на те, що встановлена за кредитним договором відповідальність позичальника не відповідає положенням передбаченим п.5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У письмових запереченнях на подану апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» її доводів не визнало, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що окремі положення укладеного кредитного договору не суперечить вимогам закону, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Умови договору визначаються і погоджуються на розсуд сторін, крім тих, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ст. 628 ЦК України.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 26208 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено обов'язок позичальника повернути кредитору в повному обсязі існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти за користування, а у разі порушення зобов'язань за договором - понести штрафні санкції.

Пунктом 4.1. укладеного кредитного договору встановлено, що за порушення позичальником термінів погашення будь - яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню.

Відповідно до законодавства України, зокрема ст. 651 ЦК України сторони погодили, що банк згідно умов договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення (п. 5.2. укладеного договору).

ОСОБА_4 погодився з такими умовами, підписавши кредитний договір особисто і без застережень, що вбачається із наявного в матеріалах справи договору про надання споживчого кредиту від 06.08.2008 року (а.с. 9 - 17).

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом із нарахованими відсотками.

У зазначеному Законі чітко прописана процедура укладення договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність встановлену цим законом.

Як вбачається зі спірного договору у ньому передбачені всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог чинного на той час цивільного законодавства. Укладаючи кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо укладення договору та зазначених у ньому умов, а відтак з власної ініціативи на момент отримання грошових коштів, з власної волі на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема щодо усіх ризиків, пов'язаних зі зміною обставин, з яких вони виходили при укладенні цього договору, в тому числі і щодо можливих економічних змін.

При цьому позивачем не наведено конкретних обставин та не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що спірний договір був укладений ним без його вільного волевиявлення та про те, що він був обмежений у праві вибору умов договору.

Окрім того, передбаченим п. 6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини відповідач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив із того, що підстави вважати, що укладений сторонами договір є недійсним у зв'язку з невідповідністю його вимогам закону, зокрема ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», як такого, що містить несправедливі для позивача умови, відсутні, а тому висновок до якого дійшов суд є обґрунтованим.

Обставини, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо цього, апеляційна скарга не містить, тому доводи апеляційної скарги, як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції вирішуючи спір по суті не звернув уваги на те, що договір не містить умов, які б регулювали відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, а містять цілий ряд пунктів відповідальності тільки позичальника, що не відповідає положенням передбаченим п.5, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу, оскільки зазначена обставина спростовується матеріалами справи, у тому числі умовами кредитного договору, з якими позивач ознайомлений і погодився з ними, підписавши кредитний договір особисто і без застережень. При цьому сторони передбачили ряд зобов'язань банку (розділ 3 права та обов'язки сторін - «банк зобов'язується»), а також його відповідальність за порушення своїх зобов'язань (розділ 4 відповідальність сторін).

Передбачені сторонами умови договору про право банку в односторонньому порядку підвищувати відсоткову ставку також не свідчить про несправедливість умов договору та порушення прав споживача, оскільки таке підвищення відсоткової ставки відповідач може провести лише у разі змін кон'юнктури ринку грошових коштів України за узгодженням із позичальником, що не суперечить чинному на той час законодавству.

Окрім того, сторони на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначили умови договору, зокрема, щодо можливості підстав і порядку зміни процентної ставки за користування кредитом, а тому підстави для визнання таких умов договору несправедливими, та такими, що суперечать ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що кредитний договір відповідає вимогам закону, тому підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні з викладених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, діючого від імені ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: