У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у період з березня 2003 року по грудень 2010 року він перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»), яке при виплаті заробітної плати не проводило передбачену законодавством індексацію заробітної плати.

Просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 грудня 2010 року по 17 лютого 2014 року у розмірі 109 150 грн 84 коп., 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 609 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією у розмірі 2 тис. грн, з утриманням ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, 200 грн на відшкодування моральної шкоди та 250 грн витрат на правову допомогу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 з 28 травня 2001 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча». Розпорядженням від 10 грудня 2010 року № 3087 ОСОБА_6 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію (а. с. 7).

За цей період ОСОБА_6 нараховувалася і виплачувалася заробітна плата, але виплата індексації та компенсації втрати частини заробітної плати проведена підприємством тільки 18 лютого 2014 року у розмірі 893 грн після особистого звернення позивача до ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (а. с. 18).

Позивач надав суду розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення до моменту отримання індексації, проведений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно з яким заборгованість склала 109 150 грн 84 коп. (а. с. 9−15).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 тис. грн, суди виходили з істотності суми відшкодування порівняно із середнім заробітком позивача.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, − наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи − по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, висновок судів про можливість зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з істотністю суми заборгованості порівняно із середнім заробітком позивача не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до вищезазначених вимог закону можливість зменшення судом таких сум може мати місце лише у разі наявності спору між сторонами про розмір належних до виплати коштів при звільненні працівника.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-144цс13.

Судами не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичні обставини, неправильно застосовано норми матеріального права, тому судові рішення у частині часткового задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належить скасувати, а справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки підтверджено факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, суди обґрунтовано задовольнили частково позовні вимоги ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України та з урахуванням роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та засад розумності і справедливості.

Таким чином, судові рішення у цій частині мають бути залишені без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2015 року у частині часткового задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2015 року у частині часткового задоволення позову про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік